VII. KALTIOEAIiAE. 301 VII. HGKriK. 



(f Kiselili : kuliinoscn a vcgtestc íva elötestliez ke}irst kicsiny. Ijalmi liani;iss;iriiak. a czomliok 

 lef!;nagyol)li reszbeu barnák; a, tublii \7„ helül, hosszcsikos. A tapogató sajátHágos l)erenclezésti : czombja 

 vastagodott, oldalt összenyomott, e szélesedés lefelé terjed s egy egyszerű, vaskos, bátrafelé és 

 kevéssé kihajló körűmbe kifut; átérd lioszszánál szélesebb ; a .szár vastagságánál es a térdnél hosszabb, 

 alulr(>l tekintve egy kigyózé> hajlású, finom tiisket s egy erős, inajdnem sa.rl('>alaku kíirmöt visel ; a pikkely 

 a térdnél és szárnál hosszabb, keskeny ; a nemzörész egy majdnem háromszögletes, páruaszerüen daga- 

 dozó gyűjtőt mutat, mely felett a pikkely csúcsa messze kiáll, a gyűjtő külső oldalán egy rúgószerű, 

 vékony nyújtvány látható. 



Mertekek, cf : Törzs 4-:5 '"/„, ebből 



fejmell "i-d » 



I lál>]iár '.>-í II 



IV II l-l' ii 



Messze elterjedi'tt faj, iiirly az előhegysegbe is felnyoiiiiil s tiiben, bdkrokon, görgetegeken, 

 fatörzsökön gyakori, a. midlett tavaszti'il íiszig mindig kapbatc) ; igeu iigyes ugr('i es gyorsan mozogva 

 halad. A verőfenyt kiilonosen kedveli, de azrrt a, bokrok töven heverő sziiraz lomb között sem ritka. 

 Finom szövetű apró zacskóit kis telepekbe rakja, iieha résekbe, néha kövek vagy tönkök alá. 



Ismerem, erdélyi részekből; Kolozsvárr(')l, Mező-Zálinil. ()Iab-l''enesn")l, (ivekeböl, Parajdrdl. 

 Nagy-Szel.)enből (Sill es Bergleiter gyűjtemény); magyar reszekbőil ; 1 )oroszlc)ri'il, Apatiiib('il, Pancsova- 

 ról, Orsováról, Báziásról, Tokajb(il, líakamazról, S.-A.-l'jhelyből, Alsii-lhimorbdl. Budapestről (Muz. gy. 

 Pável és Frivaldszkv János). 



SPEC. 2. FA,T. HELIOPHANUS YAEIANS. Hui. YALTOZP-KONY CS. vekändekliche f. 



(vai'iiuis = valtdzij ; a sziurül.) 

 íSi/n. l.sG!). Hilioji/iaiiiis rariaiis tíi.iioN «Mono},'r. des Attidus» p. (J!S^ (Ül(j|. 



^<" A megelőző faj alak-rokona, Simon szerint a, H. tlavipes Hahn szomszédja, azonban más beren- 

 dezésű tapogatóval. A tapogató czombja vastagodott s lefele irányozott nyujtványa nem egyszerű körmiit, 

 hanem iv7/íí7 képez, melynek hátsó ága a rövidebbik ; e nyújtvány egészben láthati')lag hátrafele irányul; 

 szára alig egy harmadrész olyan hosszú a milyen vastag s alulról egy hosszú, nyúlánk, a vegén hirtelenül 

 es befelé horgos nyujtványt liocs,-it, mely eliire irauyozott ; a nemz/iszerv eg>' szeles afapbol indulu, kupsze- 

 rűeii csúcsos gyűjtőt mutat. 



A térdiz tojásdadra erősödött. Mas hímeknél a szar nyujtványa, hiányzik s a gyujt(í kevesbbe kúpos. 



? Előttem ismeretlen. 



E fajt csak Eucíéne Simon auctontasára vettem be a. Faunába, mint a, ki (ily szives volt a Helio- 

 phanus fajokat szemle alá venni, s e ket, szerintem elegge lényegesen eltérői alakot, a «variáns» névvel 

 jelöle. E faj leírása (lásd az idézett helyen) nem volt elegendő kétségem elos/,latására. Saját leírásomat 

 példányaimhoz szaljtam. 



Példányaim Doroszli.u'ól es Orsováról származnak. 



SPEC. ;j. r.u. HELIOPHANl'S KtK'IlII. Sím. Koril CS. iv.inis f. 



(vilii' : Liiiinaiium Kurhii, Xv^tifiis Kui-Jűi.} 



Sl/ll. 1MJ!I. Hrlln/'llillllls Knrllii SlMuN « Mnlidl,'!-. d. .\ II illl ■.■, » Ji. U'l'.l {-'XU. 



■^ Arany zomauczu ; kicsiny. 'ra[iogatojariLik czomiija vastagodntt. e \astiigodas igen közel a czomb 

 vegéhez ketiigu nyujtványt bocsát, nielyiirk ágad igen tetemesen (de k( vcsbbe mint ;i Simon rajzán) szejjel- 

 ágazuak, az egész nyujtvaiiy annyira hatra, iraiixi.izott, hogy hátsó :iga horogviszonyba jut a, czomb also 



