■;ai.ti(ihai)ak. .'307 mJ- uiírók. 



SPEC. 3. FAJ. M.Vlíl'ESSA l'OMAl'IA (Walck.) ALMAZOLI) M. apkhi.grl nk m. 

 (|i(iiiiMtift r= nlm.T/.íilil ; nz alni'ízinezt'tn'il.) 



Si/ii. lS'J."i. Alliis jiiiiiuiíiiis Wai.i KKNAEi: «,\i-;iii. ilc Franci'» ]i. 2ii. 

 1S6!). MiiriiisKiiü — Sniox «]\roii(ii,'i'. des Atticl.» ji. 10. (9|. 

 ISfiO. — inttiiiirhiia SnioN, ilnilem. p. ^o, (lo). 



Viile : Thorei.i, «Ueinarks» p. liUíS, 369. ^iu j Marpessa radiatal. 



? A törzs alapszíne (felülről) fekete ; az előtesten fehéres és tüzes pikkelyek elfolyva elegyednek 

 egymás közé, igen finomak s mintegy deresen boritják a tért. A végtest közepén végig egy keskeny, alma- 

 Z()]desbe (borszeszben fehérbe) játszó lándzsiifolttal. inkább hosszcsíkkal ; ettől kétoldalt, az oldalokban is, 

 fehéres és vöröses pikkelyek váltakoznak, a ni'lkül. hogy az alapszint elfednék : a pikkelyzet fenyhi. de néni 

 érczes zománczn ; a has fekete ; apró, gyéren a IIii, felieres pikkelyekkel. Az első lábpár erősödött, világos 

 liaiTiás-sárga, barna foltokkal s vonásokkal, melyek helyenközön hosszesík jelleget öltenek : a többi l;íb])ár 

 liasonl(') alapszínű, helyenközön kissé szakadozott barna hosszosíkkal. 



A fejmell szélessége hfirom negyedet teszi a liosszüságnak. A mellvert szelein szélesen barna, köze- 

 pén világos. Az ;illkapi'Mik fs alajk vegei vila.^nsak. A rágok sárg.is bariuik, rnvidek: fehéres, gyéren álló 

 szőrökkel. A ta.pogat(') s;irga. kevés liarnTis pmittal : bosszii, jiereszUiiszfríieii kön'il- i's elTilló fdirrrs sző- 

 rözettél. 



Az első hlb2>ar sz:ir:in, alul Uegy, mfisodvegizén, alul ket pár erős tilske : a második lubiüír szárán, 

 alul rendesen csak öt tüske, a h.-itsó p:iratlan : v:ilamcuiiyi czomli fclíilcicn cri'is serteti'iskck állanak: az első 

 párén, elől a végén, három ilyen együttesen. 



A végtest kevéssé lenyomott, hosszú, csúcsos. 



Az alsó szemsor két középső szeme pompás zöldes tűzben ragyog: alatta a luunlok fehéres, hosszú 

 szőrökkel takart. A második sor ket aprc) szeme valamivel kíizeleblire áll az alsó, mint a li;ítsó sorhoz. 



A zár egy barna, kissé harántránezos terese, melynek hátsí'i (légzőres felíili) szelén egy kis nyilas 

 látható, melyből egy fényes dudorka kissé kidomboriidik. 



.Mertekek: ? t(')rzs 10-.". "';„, ebből 



fijiiu'll '.1'4 1) 



1. l.'ibpiir ti-.") i> 



1\' o r,-7 .) 



^ Ekalaku kisebb vegtesttel, melyen a liimlzsafolt hiányzik, ellenben a fehéres es vöriises pik- 

 kelyzet több es elénkel)li, mint a, m'istenvnel. Liil)ai erősek, az első pár a, tobliinel vaskosalib. A tapogató 

 kurta, vöröses sárga : pikkelye sajátsiigosan szeles levclalaku. lapos es hajlott: szára a terduel rovid-ldi : 

 külső oldalán egy kifele s kissé eb'ire irányzott, egyenes, tompa es gyenge nyujtvány áll, mely a hosszú 

 szőrözet által némileg boríttatik ; a nemzőszerv (belülről oldalról tekintve), hátsó felében világos, kucsma- 

 szerű, elöl barnult s itt egy felhajló, hosszú, finom tüskét visel. 



jMertekek : ■' Tiírzs 7-.J '"%, ebl.őil 



fejuiell :l-4 » 



I labpar 7-1 » 



\\ n (■,■!) » 



Simon jegyzése szerint, a leirt alak a vnlta'krjipciii «pumatia Walck» fajnak változata: en azt tar- 

 tom, hogy ugvan az, a melyet Simon az ideZ(tt helyen dmonacha» nev alatt uj faj gyanánt közölt volt. 



j\[int tavaszi alakot csuiián csak Pahmkanil, Apatinl)(>l es Paucsovárol ismerem : mind a, három 

 helyen eleven l)odzafasövényekről, melyeknek levelein e pókok a verőfeuyeu vadászgattak, gyorsan mozog- 

 tak s üldözös ellen a levelek alá rejtőztek. Friss állapotban a vegtest láudzsafoltja almazoldesbe játszik s 

 talán erre vonatkozik Walckeiiaer adta fajneve ('?) is. 



