11 



äro vanligen hvita eller något rödaktiga (hvadan namnet Röllika = 

 den rödlika, rodnande), mera sällan rosenröda; sistnämnde var. är sär- 

 deles täck. 



Växer allmän på torra ängar, gräsiga eller buskiga backar, åker- 

 renar, vid vägar o. s. v. och blommar hela sommaren till mot hösten 

 (icke sällan till November), mycket väl uthärdande en lindrigare köld. 

 — F. ö. är arten utbredd genom nästan hela Europa, i Caucasien, 

 norra och medlersta Asien, samt numera också i norra Amerika. På 

 Island, der den icke är sällsynt, lärer den växa yppigt vid de varma 

 källorna och der erhålla särdeles vackert purpurröda blomster. 



Örtstånd och blomster (Sumraitates Millefolii Pharra.) äro aroma- 

 tiskt beska, magstärkande, och kunna användas som humle, hvadan väx- 

 ten också (i Roslagen, Helsiugl.) kallas Jord- eller Backhumle. Linné 

 berättar att Transtrands-dalkarlarne brukade lägga växten på öl, då de 

 drickande bli hastigt rusiga, hvadan de kalla den G alen t åra. Färska 

 örten krossad är sårrenande. Bladen kunna, om de instickas i näsan, 

 orsaka nysning och näsblod (hvadan Näsgräs i Dalarne). Också lärer 

 det, enligt Dybeck, hos flera orters allmoge vara brukligt att blanda 

 dem, torkade, bland snus. — De gamle botanisterna (Bauhinus o. a.) 

 kallade växten Millefolium (M. vulgäre Bauh.), hvadan dess artnamn. 

 Den är tecknad hos Till-Landz (1683). Benämningen Millefolium (o: 

 tusenblad) häntyder på de mångdelade bladen, genom hvilka RöUikan, 

 bland våra vanligare örter, utmärker sig, särdeles då man ser den bland 

 gräset på ängen eller mellan Daggskålar, Smörblommor och Väpling. 



b. Ptarmica DC. (T.) Strålblommorna 6 — 12, omkring lika 

 långa som den rundadt klocklika blomholken. Fästet tem- 

 ligen bredt. 



2. Nysörten 



(Achillea Ptarmica L.) 

 blir vanligen omkring alnshög och har krypande och grenig rot, lan- 

 settlikt-jemnbreda, spetsade, hvasst sågade blad och qvastvisa, hvita blom- 

 ster, större än Tusenbladans. Dubbla likna de något små Tusenskönor, 

 och växten odlas icke sällan i trädgårdarne under detta namn. 



Växer på fuktiga ängar och åkerrenar, i dikeskanter, skogslundar, 

 isynnerhet i södra och medlersta Sverige, men ymnigast i de vestra 

 landskaperna. F. ö. är den utbredd genom hela Europa utom det syd- 

 ligaste, i vestra Siberien (och norra Amerika). 



Blommar under Juli, Aug. och Sept. eller längre, emedan den kan 

 tåla ända till omkring 4° köld. — Redan Bromelius anmärkte (Chlo- 

 ris goth.) att den stundom varierar med helbräddade blad. 



