12 



Denna täcka ört är aromatiskt skarp, uppväcker nysning om den, 

 krossad, läggas i näsan, och ökar saliven då den tuggas. Genom sina 

 krypande rötter binder den sandiga dikes- och vägkanter. — Kallades af 

 de gamle botanisterna, t. ex. Matthiolls (1565), Ptarmica (Pt. vulgaris 

 Clus.), emedan de ansågo växten vara Dioscoridis nraQ^iKr], så be- 

 nämnd emedan den orsakar nysning. 



3b. Fästet bart. Frukten med eller utan hinnkrona. Blomstrea 

 olikblommiga, med strålblommor (o: Chrysanthemese), 



9. ClirysaiitlieinuiM L. 



Blomstren med enradiga (gula) strålblommor; diskblommornas krona 

 4 — 5-tandad med tväeggadt-hoptryckt pip. Bloraholken utbredt-skållik, 

 tegellagd; dess fjäll olikstora, skåliga, bredt-binnaktiga. Fästet lågt- 

 kuUrigt. Frukterna olika, nemligen kantblommornas trekantiga med bre- 

 dare och tunnare sidokanter (vingribbade), diskblommornas längre och 

 smalare (päronlika), raångribbade, alla utan hinnkrona. 



1. Solsickan 



(Chrysanthemura segetum L.). 



En ettårig, vanligen | — | aln hög, glatt ört med blågröna, nästan 

 lansettlika, dels inskuret-sågade dels tandade och sågade, blad samt 

 ensamma, guldgula, stora och bredstråliga blomster. Bloraholkbladen äro 

 rundadt-ovala, de inre gulaktiga med bredt-hinnaktig kant och spets. 



Växer såsom ett allmänt åkerogräs (isynnerhet bland vårsäd) i 

 Skåne och Halland; f. ö. m. e. m. sällsynt på åkrar och andra odlade 

 ställen i södra och raedlersta Sverige (till Ångermanland). — Ar ut- 

 bredd genom hela Europa utom det allra nordligaste, i Algerien, Cau- 

 casien. 



Blommar i Juli och Aug. Varierar enkel (enblomstrig) eller gre- 

 nig (och flerblomstrig). 



Denna växt utgör ett visserligen vackert men i somliga trakter af 

 Skåne och Halland ganska besvärligt ogräs, hvarigenom den erhållit be- 

 nämningen Etterört (Gullblomma är ett annat och vackrare namn). 

 Linné, som enligt upps. i V. Akad. handl. 1741, såg den först i åkern 

 vid Stenbrohults kyrka i Småland, anmärkte sedan (Skånska res.) huru 

 den i Skåne lyser upp (illuminat) åkrarna och gläder vandraren (transeun- 

 tes) med sina blomster, hvilka äro "utmärkt solvändiga", eller, såsom 

 han yttrar i sin Skånska resa, "vända sig efter solen färdigare än nå- 

 gon annan solblomraa". Till Sverige lärer detta åkerogräs kommit med 

 säd från Jutland (eller Holstein) omkring är 1625, då den namnkun- 



