21 

 1. Vanliga Kattfotan 



(antennaria dioica G, — Gnaphalium dioicum L.). 



En vanligen (isynnerhet under blomningen) endast 3 — 5 tura hög 

 ört, särdeles ståndarväxten, hvars blomster äro bredare, mera rundade 

 än spirväxtens. Eotskottsbladen äro nästan spadlika, omkring tums- 

 långa, under hvitludna. Blomstren (båda slagen) variera hvita, blekröda 

 och rosenröda. 



Växer på torra hedar och betesmarker, bergsbackar och mager 

 slättmark (allm.)- Blommar under Maj och Juni; mognar under Juli 

 (men är vanligast steril och ökar sig mest genom rotskott). — Utbr. 

 genom nästan hela Europa (utom Grekland o. a.), Caucasien, Orienten, 

 Siberien och nordligaste Amerika. 



Kattfotan är en lika allmänt bekant som för sin täckhet omtyckt 

 växt, hvilken med sina låga och täta, grå- eller hvitludna tuvor (blad- 

 rosetter) väl kläder de torra och magra ställen der den trifves. Både 

 bladen och de eternellartade blomstren göra örten lätt bemärkt, isynner- 

 het som den nästan alltid växer ensam, utan blandning med andra. 



"Blomstret, anmärker Dybeck, är ännu rätt kärt fÖr bondflickorna, 

 hvilka deraf binda evighets-kransar, de der ofta fä plats under kist- 

 locken, och tros skydda mot ondt", och i Dalsland får man f. ö. skåda 

 de sinnrikaste prydnader af detta blomster. Blomstren bibehålla sig 

 nemligen länge, nästan som eterneller. Varieteten med rosenröda blom- 

 ster är en liten särdeles täck eternell. — Som örten är tvåbyggare, är 

 det vanligen medelst vinden, som pollen sprides från ståndarväxten (de 

 sterilt-tvåkönade blommorna), men icke direkte utan från märkena, 

 hvilka medtaga det då de genomtränga ståndarröret. Det händer dock 

 icke så sällan att insekter besöka blomstren om natten och, "en oskyl- 

 dig kärleks oegennyttiga budbärare, bestrida zephiren, hvars vingar de 

 låna, den rol som naturen annars tilldelat honom". 



* A. alpina (L.), som växer på de högre fjellen ("in alpibus uostris frequentissi- 

 ma") liknar mycket den vanliga, men är merendels något mindre och har gråaktig, 

 mera spärrad holk. Dess ståndarväxt är mycket sällsynt. 



* A. carpathica (Whlnb.) liknar de båda andra, men saknar deras rotskott och 

 har lansettlikt-jemnbreda, spetsade blad och större, svartgrå blomholk. Växer på Lapp- 

 lands fjellar. — LsesxADius upptäckte den 1820 vid fjellet Kappavara i Lule-Lappmark 

 (beskr. V. Akad. Handl. 1822). 



15. diapltalitini L. 



Blomstren olikblommiga eller sällan likblommiga, tvåkönade. Blom- 

 holken nästan klock- eller skållik, mångradigt tegellagd ; dess fjäll hinn- 

 aktiga, nästan plana. Fästet nästan plant, bart. Kantblommorna en- 

 dier flerradiga, med trådsmal krona; diskblommorna tvåkönade men 



