23 



ste), på Canariöarne, i Senegal, Algcrieu, Egypten, Orienten, Ostindicn 

 och Kina, pu Nya IFolland, N. Zeeland, S:t Helena (Napoleona graf), 

 Cap, i Amerika. Vid Messina pä Sicilien samlade förf. den bioramande 

 i slntet af Mars. 



Först upptagen som svensk i supplementet till lietzii Prodromus 

 flonu scandinavicoe (1805), sedan Liljeulad upptäckt växten på Öland. 



3. Sumpnoppan 



(Gnnphnliuiii iiligiiioHiiin I;.) 

 är ettårig, mycket mjuk och hvitullig, omvexlande grenig eller enkel, 

 större (omkring 5 tum) eller mindre (turashög). Blomholkcn är nästan 

 grön; blommorna äro brunaktiga, mycket sma; blomstren gyttrade. 



Växer helst på tidtals öfversvämmade, isynnerhet sandiga, ställen, 

 såsom vid stränder, kärr och diken, vid och på vägar och gator. — 

 Utbr. genom nästan hela Europa, i Siberien och norra Amerika. 



Blommar och mognar från Juli till ini Oct., ehuru den stundom 

 kan borttorka tidigare. l'å södra och vestra kusterna växer (särdeles 

 på gammal tång) en glatt och späd var. (o: G. nudum), och i Lapp- 

 land en annan (snarare underart) med bladen mera svepelikt samlade 

 under de något större blomstren (o: G. pilulare Whlnb.). — Redan Bro- 

 melii Chloris gothica (1694) upptager växten (o: Gnaph. minus). Touii- 

 NEFORT (1700) kallade den Helichrysum aquaticura (Vatten-eternell). Ör- 

 ten är en bland dem som snarast visa sig pä uttorkade ställen. 



/i. SkogsDoppan 



(Gnaphaliuiii äiivnticum L.) 



är mångårig, omkring fotshög, upj)rät och enkel och har relativt långa, 

 under ulliga rotblad och bruna blomster, hvilka bilda ett långt och 

 glest ax. 



Växer i torra (sandiga) skogstrakter (planta vix nisi in silvis 

 obvia 0: L.), helst på svedda ställen, på ljung och buskmark, på leriga 

 skogsbackar och vid skogsåkrar. — Utbr. genom nästan hela Europa 

 och Siberien (i norra Amerika troligen inkomling). 



IMoramar (och mognar) mest under Aug. och Sept., men stundom 

 ända till Nov. — Kan variera icke så litet, hvarom (och rörande nästa 

 art) La3STADius meddelade åtskilliga anmärkningar i Botari. Notiser för 

 1856. — Vauciier har iakttagit att blomholken mot mognaden sluter 

 eller öppnar sig efter som vädret är vått eller torrt, tills slutligen, då 

 fröen äro mogna och värmegraden sådant tillåter, fästets rand viker om 

 sig sä att holken blir alldeles utbredd och icke mera kan sluta sig. 

 Fröspridningen går dä obehindradt för sig medelst de lätta härkronorna. 



