35 

 1. Pestskråpen 



(Petasites officinalis Mnch. — Tussilago Petasites L.) 

 liar qvarterslång eller längre blomstängel och rödaktiga, strällösa blomster, 

 vanligen med nästan alla blommorna tvåkönade; — mera sällan endast 

 eller nästan endast spirbloramor (o: Tussilago hybrida L.). 



Växer vid åar, bäckstränder och källdras: i södra Sverige, särdeles 

 Skåne ("in Scania prope Lundinum, J. Leche" L.), samt (förvildad) vid 

 gårdar o. d. upp till det rcedlersta. — Utbr. genom nästan hela Europa 

 utom det nordligaste (och i Barbariet, Caucasien, vestra Siberien). 



Blommar tidigt om våren (April, Maj). Bladen bli slutligen gan- 

 ska stora (ända till alnsbreda, "de största bland våra") "sä att höns 

 och andra småkreatur bruka dölja sig derunder mot regn och oväder" 

 L. ("både för hök och regn"), hvadan ock växtens botaniska namn (Pe- 

 tasites, redan hos DoDONaeus 1616) härledes (petasus = stor hatt med 

 breda bord). — Hoten (rotstocken) är inuti hvit, om våren hartsrik, 

 Lar skarp och något aromatisk smak, liknande Angelika-rotens, är svett- 

 drifvande och har stått i stort anseende såsom läkemedel t. o. m. mot 

 pesten (o: Pestrot). — Boskapen undviker gerna Pestskråpen, om icke 

 som helt späd, men bien söka begärligt dess tidiga blommor. Både 

 genom sina stora blad och sin starka rotbild ning qväfver den nästan 

 alla andra växter och kan bli ett svårt ogräs. Den är verkligen en 

 bland de örter, som, särdeles på lös jord, växa allra yppigast och mest 

 utsuga marken. Stora knoppar äro i ordning på rotstocken redan om 

 hösten och uppsticka strax om våren, omslutna med röda eller violetta 

 fjäll. Ur dessa uppskjuta snart blomsterstänglarne. Ståndarblomstrens 

 äro kortare och talrikast. Så snart blomningen slutat, visa sig bladen 

 talrikt, på väldiga skaft, och tillväxa sedan ända in på sommaren. En- 

 dast spirblomstrens stänglar vara med bladen och klädas slutligen med 

 frukternas hvita, silkesartade, lätta och vackra hårkronor. — Örten är 

 tecknad redan i Til-Landz' Icones (1683). 



2. Hvitskräpen 



(Petasites albus G. — Tussilago alba L.) 

 har blekt-hvita, strållösa blomster, till byggnaden liknande Pestskråpen», 

 och är mindre (stängeln knappt qvartershög). Bladen äro dubbelt bre- 

 dare än långa, under hvitludna, slutligen gråaktiga. 



Växer vid skuggiga bäckar och i dälder i Skåne, der redan J. 

 Lecbe antecknade den (Linné samlade den vid Fogelsången nära Lund). 

 Blommar i April och Maj. — Utbr. genom nästan hela Europa utom 

 det nordligaste och sydligaste (Grekland, Italiens öar o. s. v.), samt i 

 Barbariet, Caucasien, södra Siberien. 



