41 



Kardborrarne (Arctium Lappa L.) äro två- (eller tre-)åriga, 

 vanligen 2 — 3 alnars örter med hjertlika, mjuka, under m. e. m. ludna 

 eller ulliga, ganska stora blad (särdeles rotbladen) och klotrunda blom- 

 ster ("borrar"). Tre arter antagas vanligen: 



* A. maj US Schk. har glattare blad, större, glest spridda blomster, bredare, glatt 

 och grön blomholk, röda blommor. Växer mindre allmän i lundar, vid byar och städer 

 i södra och medlersta Sverige. F. ö. i nästan hela Europa (utom det allra nordligaste) 

 och i Algerien, Caucasien, Siberien, Ostindien. 



* A. minus Schk. har mindre, nästan klasvisa blomster, glatt eller nästan glatt 

 blomholk, blekröda blommor. Växer mera allmän vid vägar, åkrar och byar. F. ö. i 

 nästan hela Europa och i vestra Asien. 



* A. tomentosum Schk. har qvastvisa blomster, nätuUig blomholk och violetta 

 blommor. Växer i trädgårdar (der den kan bli ett besvärligt ogräs), vid vägar, gärdes- 

 gårdar, pä gräsplaner och gårdar i södra och medlersta Sverige (i det norra sällsynt). 

 F. ö. i nästan hela Europa utom det allranordligaste, i Caucasien och Siberien. 



Kardborrarne blomma i Juli och Aug. och mogna under Aug. 

 De mogna blomstren ("Borrar, Kardborrar") lossna lätt och haka sig 

 genom blomholkens krokar vid djurens hud ("utpote cum animalibus co- 

 habitans planta" L.) och menniskans kläder, hvarigenom fröen spridas 

 mycket omkring. Isynnerhet i fårens ull äro dessa borrar icke väl- 

 komna. Ofta ser man dem i klumpar ligga på marken eller dessa 

 kringrullas af stormarne. 



Dessa växters rot är nästan tapplik, stor, inuti hvit och svampig. 

 Färsk smakar den slemmigt söt, sedan beskt skarp, är lindrigt lösande, 

 och brukas mot gikt o. d. ("Giktrot"). Ung är den ätlig, smakande 

 nästan som ärtskockor. — De späda stjelkarnas (och bladskaftens) märg 

 är söt och närande (unga kardborrstjelkar, skalade och kokta, smaka 

 och nära som sparris : L. ara.). Bladen äro beska och sammandragande, 

 "sårläkande". Pröen oljiga, beska, purgerande och diuretiska, men ätas 

 gerna af småfoglar, t. ex. steglitsor. — ■ Roten finnes på apoteken (Ra- 

 dix Bardanfe Pharm.). 



Under benämningen Lappa menade Plinius i allmänhet de växter 

 eller växtdelar, som haka sig vid kläderna. Då han talar om Kardbor- 

 rarne nämner han särskildt blomstren ("lappee"). Dioscorides har ccQ- 

 KELOV (Arcion), så att slägtet rättast borde heta Arcium. DoDONseus 

 (1616) kallar dessa växter Bardana s. Lappa major. 



30. Oiio|iordou L. 



Blomholken nästan klotrund. Holkbladen nästan läderartade, rakt- 

 och starkt-taggspetsade. Pästet bart, köttigt, rutigt-gropigt (nästan bi- 

 kaklikt), groparnes kanter tandadt hinnartade. Ståndarknapparne kort 



