42 



svansade. Frukterna nästan omvändt-äggruuda, hoptryckt-fyrkantiga, 

 tvärskrynkliga, krönta med långa, talrika, nästan enkla, nederst ringlikt- 

 sammanväxta hår. 



1. Tistelborren 



(Onopordon Acanthium L.). 



En tvåårig, stor (2 till 3 alnars), hvitaktigt-luden och ullig ört 

 ("Bomullstistel") med bred t- och taggigt-vingkantad stjelk, bugtigt-tan- 

 dade och taggbräddade blad och stora (slutligen 3 tum breda) blomster 

 med röda blommor. 



Växer vid städer, byar och byggnader, vid vägar, helst på torra, 

 grusiga ställen, i södra och medlersta Sverige. Blommar i Juli, Aug. 

 (och Sept.)- — Utbr. hela Europa utom det nordligaste; i Caucasien, 

 södra Siberien. 



Tistelborrens unga rot är köttig och kan, liksom dess späda och 

 skalade stjelkar, ätas som ärtskockor eller sparris om våren. De späda 

 blomstren smaka likt kronärtskockor. Fröen äro oljerika och oljan lika 

 god som bomolja. — Växten är starkare och taggigare än våra andra 

 Tistlar, hvadan den ock i somliga trakter (Nerike) kallas "Tistelvärra" 

 (i Skåne "Sempertin"). Greker och romare (Dioscorides, Plinius) kallade 

 den Acanthium, h vilken benämning Linni; bibehöll som artnamn. — 

 Fordom ansågs färska örten eller dess saft såsom ett osvikligt medel 

 mot kräftan. 



31. Carduus L. 



(Stingsel-slägtet). 

 Blomholken klot- eller äggrund. Holkbladen taggspetsade. Fästet 

 borstigt. Ståndarknapparne vanligen svansade. Frukterna aflånga, hop- 

 tryckta, släta och oribba de, krönta med talrika och långa, enkla, nederst 

 ringlikt-sammanväxta hår. — Två- eller ettåriga, m. e. m. taggiga örter 

 med pardelade eller inskurna, nedlöpande blad. 



1. Nicktisteln 



(Carduus nutnns L.) 

 är tvåårig, ganska taggig, vanligen omkring alnshög. Bladen äro en- 

 dast under något håriga, deras flikar mycket spärrade. Blomstren äro 

 större än hos de båda andra arterna (vanligen 2 tum breda); deras 

 holkblad äro nedtill breda och stå upptill ut nästan strållikt kring blom- 

 morna, hvilka äro röda. 



Växer på öppna backar, gator och grusiga ställen i östra Sverige. 

 (Gotland); f. ö. mycket spridd, knappt ursprunglig. Blommar och mog- 



