8 



dera. Växtens talrika "frön" tjena till näring åt sparfvar o. a., och 



äfven burfoglar, isynnerhet kanarifoglar, tycka mycket om dem. Boör- 



ten heter hos DoDONaeus (1616) Erigerura minus, hos Bauhin (1671) 

 Senecio minor vulgaris. 



3. ANTHEMIDE^:. 



Blomstren olik- eller likblommiga, med eller utan fetrålar. Fästet 

 bart eller fjälligt. Ståndarknapparnas bas rundad, utan bihang. Mär- 

 kena som hos föreg. flock. Frukten utan hårkrona, men icke sällan hinn- 

 krönt. — Bladen vexelvisa. 



3a. Fästet fjälligt. Frukten med eller utan hinnkrona. Blom- 

 stren vanligen olikblommiga och med strålblommor (o: An- 

 themese). 



5* Antlieiuis L. 



(Kullblom-slägtet.) 



Blomstren vanligen strålblommiga; strålblommorna enradiga, 10 — 20, 

 nästan jemnbreda (långa); diskblommornas kronpip m. e. m. plattad 

 eller bredare vid basen. Bloraholken m. e. m. skållik, tegellagd. Fästet 

 kullrigt eller kägellikt. Frukterna kantiga eller nästan trinda, smalare 

 nedåt, med kort eller ingen hinnkrona. — Vanligen två- eller ettåriga 

 örter med gula eller hvita, stora eller temligeu stora, blomster och par- 

 bladigt-smaldelade blad. 



a. Co ta Gay. Strålblommorna med spira (stundom inga). Fä- 

 stet alltid kullrigt. Diskblommornas kronpip vingadt-hop- 

 tryckt. Frukterna 4-kautigt hoptryckta med svagt 5 — 10- 

 ribbade sidor, temligen tydligt krönta med en hvass hinnkant. 



1. Färgkullan 



(Anthemis tinctoria L.) 

 blir icke sällan alnshög och har parbladigt eller nästan dubbelt parbla- 

 digt-delade och sågade, under ludna blad och stora (Ii — 2 tum breda), 

 vackra, höggula blomster i rik qvast. Egentligen är den tvåårig, men 

 blommar stundom första året och varar till det tredje. Den förekom- 

 mer stundom dels med blekgula, dels med hvita strålblommor, mycket 

 sällan (på Upsala slottsbacke) utan sådana. 



Växer på torra, isynnerhet leriga eller steniga, åkrar och gärden, 

 på öppna backar och vid vägar, i södra och raedlersta Sverige. Blommar 

 mest under Juli och Aug. — F. ö. är den utbredd genom nästan hela 

 Europa (och i Orienten). 



