omvexlar dock både större (mer än alnsliög) och mindre (3 — 6 tum); 

 den sednare var. har vanligen mindre delade eller alldeles hela blad 

 och mindre bladigt blomsterhylle. 



Växer på våta eller fuktiga ställen, såsom stränder och diken (allm.), 

 på åkrar och i trädgårdar såsom ogräs (i Lappland obetydligt). Den 

 uppträder vanligen sällskapligt, stundom i stora, alldeles oblandade mas- 

 sor. Blommar och mognar från medl. Juli till medl. Sept. — F. ö. 

 är den utbredd genom hela Europa, till och med Caucasien och Siberien. 



2. Lutskäran 



(Bidens cernua L.) 



är vanligen 10 — 15 tum hög och har hela, vanligen lansettlika blad, 

 lutande blomster och fyrkantigt plattade, 4-borstiga frukter. Den om- 

 vexlar dock också till storlek (såsom, på torrare mark, helt liten och 

 enblorastrig), men är alltid enklare, med bredare blomster än Rakskäran. 



Växer (merendels sällskapligt) på våta ställen och vid vatten, käll- 

 språng o. d., men nästan endast till Helsingland och mindre allmän än 

 föreg. art. Blommar och mognar först i Aug. och Sept. — F. ö. är 

 den utbredd genom nästan hela Europa, i Caucasien, Siberien, och nu- 

 mera också i norra Amerika. 



I södra och raedlersta Sverige har Lutskäran stundom ("särdeles 

 under varma och torra somrar") strålblommor, hvilka äro könlösa och gula. 

 Linné ansåg (ehuru icke utan tvekan) denna var. böra såsom egen art 

 tillhöra slägtet Coreopsis och kallade växten Coreopsis Bidens, under hvil- 

 ket namn han först beskref den i siu Vestgöta-resa. 



Brunskärorna — berättar Linné i sin uppsats om växternas sömn 

 — uppresa sina blad under natten. Deras mogna frukter lossna och 

 fästa sig lätt medelst sina borst och taggar (semina adhserent tibialibus 

 o: L.) och kringspridas sålunda. — Båda arterna äro färgväxter och 

 färga (alunbetadt ylle och linne) brandgult. Eedan Bauhin (1671) 

 skiljer dem efter bladen (o: Cannabina aquatica — — ). 



2. SENECIONIDE.E. 



Blomstren vanligen olikblommiga, kantblommorna mest tunglika 

 (gula). Fästet bart. Ståndarknapprummens bas rundad. Diskblom- 

 mornas märken jemnbreda, tvärtrubbiga, upptill nästan pensellikt små- 

 ludna. Frukten hårkrönt. — Bladen vanligen vexelvisa. 



9. Arnica L. 



Blomholken cylindriskt klocklik, dess blad nästan lika stora och 

 tvåradigt tegellagda. Fästet hårigt. Diskblommornas märken upptill 



