45 



Växer på fuktigare skogs- och bergs-ängar, mera sällan i torrare 

 skogskanter och busksnår (är sällsyntare i södra Sverige, men "in silvis 

 Lapponiae planta vulgatissima"). Blommar i Juli och Aug. — Utbr. 

 Skandinavien, England och Skottland, Tyskland, Österrike, Schweiz, Dau- 

 phiné, Pyren., Ungern o. s. v., Eyssland (utom norra), Siberien. 



Linn i: beskref (men mycket kort) Borsttisteln redan i sin Flora 

 lapponica. Förut hade O. Rudbeck d. y. anmärkt och låtit måla den- 

 samma under sin Lapplands-resa. — Borsttistela hybridiserar stundom 

 med Jordtisteln (Mathesius i Bot. Not. 1854). Retzius rekommende- 

 rar den såsom färgväxt och säger att bladen, både ensamma och blan- 

 dade med björklöf, gifva en vacker gul färg och på blå botten vac- 

 kert grönt, 



3. Vägtisteln 



(Cirsium lanceolatum Sep. — Carduns lanceolatus L.) 

 är fler- (nästan två-)ärig, vanligen alnshög eller högre (till 2 alnar), 

 starkt taggig, med hvitaktigt luden, medelst bladen vingkantad, stadig 

 stjelk. Blomstren äro temligen stora, deras holktaggar hvitaktiga, mycket 

 stickande (hvassa). Blommorna purpurröda (sällan hvita). Taggarne 

 gulaktiga, glänsande. 



Växer vid vägar, gator och på grusställeu och blommar hela som- 

 maren (mognar i Aug.), icke sällan långt in i Oct., emedan den tål lin- 

 drigare köld. — Utom Sverige i nästan hela Europa; i Caucasien, Si- 

 berien och i norra Amerika (inkoml.). 



I skugga varierar den med svagare holktaggar (o: C. nemorale Rchb.). 



En allmänt bekant, men för sin taggighet icke omtyckt växt, 

 den värsta bland våra egentliga Tistlar. "Hvilken känner icke denna 

 ovänliga vägvårdan, hvilken liksom trotsar det våld, som möter honom 

 på den allmänna stigen". Men den är icke utan sin nytta, då bl. a. 

 blommorna lerana bien honing "och äntligen har naturen gjort det bör- 

 diga fröfästet till Steglitsans visthus när vinterns slöja betäcker andra 

 tillgångar på föda". F. ö. "är säkert Vägtisteln — — i naturens hus- 

 hållning ärnad att skydda en hop annuella växter, hvilka inom omkretsen 

 af det värn, som dem förunnas, få fullkomna deras fröredning säkrare 

 än på öppna fältet, der de antingen skulle nedtrampas eller i otid af- 

 betas" (SwARTZ). — Redan hos Balhin heter Vägtisteln Carduus lan- 

 ceolatus etc. För sina starka taggar kallas den ock Horntistel. 



^ob' 



4. Kärrtisteln 



(Cirsium palustre Sep. — Carduus palustris L.) 

 är fler- (nästan två-)årig, småtaggig, mörkgrön, reslig (icke sällan nära 

 3 alnar), med rak, vanligen ända till de gyttrade blomstren enkel, stjelk 



