60 



Fries bestämde arten i sina Symbolae (1848). 



* H. oreades Fr. med bredare (mest ovala) blad, mera sammansatt blomster- 

 ställning, upptill ludnare stjelk och hårigare holk. Växer vid Upsala, i Småland o. a. 



* H. pallidum Biv. växer mest i medlersta och södra Sverige (spridd). 



* H. onosmoides Fr. med tätt hvithårig stjelk, bredt-lansettlika, under och i 

 kanten längt-hvithåriga blad, växer (troligen) i Bohuslän. 



*** Alpestria. Stiftet brunt. — Stjelkbladens bas m. e. m. 

 hjertlikt-omslutande. Frukterna rödbruna. 



* H. dovrense Fr. växer i fjellen. 



**** Alpina (Aurellae). Stiftet gult eller brunt. Frukterna längre. 

 Stjelken m. e. m. stängelartad, 



10. Fjellnackeln 



(Hieracium aipinuin L.) 



är till nästan alla delar, men särdeles holken, beklädd med långa, brun- 

 eller hvitaktiga hår och vanligen enblorastrig, med alla bladen vid ro- 

 ten; mera sällan (på fuktigare klippor) har den 2 — 4 blomster och 

 några, vanligen mindre, blad på stjelken. Under blomningen är stjel- 

 ken vanligen endast qvartershög, men utväxer sedan så att den slutli- 

 gen kan bli fotshög. Kotbladen äro vanligen spadlikt-lansettlika och 

 endast ^ tum breda, blommorna stora (nästan de största i slägtet). Om- 

 vexlar mindre (och hvitaktigt-) hårig, med något mindre blomster. 



Väser i fjelltrakterna (allmän), särdeles på magra och öppna stäl- 

 len. — Utom Sverige på nästan alla Europas alper och högre berg 

 (undant. de spanska och Pyrenéerna), samt i norra Asien och arktiska 

 Amerika (Fr. ep.). — Linné iakttog Fjellnackeln under sin lappska 

 resa ("in hyperboreis nostris locis vulgatissima") och beskref den först i 

 Flora lapponica. "Den tillhör mest de lägre fjellen, och oftast finnes 

 den redan neduti den närmast intill dem varande låga björkskogen, 

 under hvars lifliga grönska marken är alldeles betäckt af den hvita 

 rehnmossan liksom med en af sommaren alldeles icke föränderlig snö, 

 genom hvilken dess stora gula blommor uppsticka: sannerligen ett i 

 högsta grad eget utseende, ensamt tillhörande den med skäl så kallade 

 Lappska öknen (Skjöldebrand), som med sin hvita somraaryta synes 

 härma söderns sandöknar, men ur hvilken nordens beständiga, milda 

 sommarsol uppdrager i strödda knippen den herrligaste grönska, förhöjd 

 med några gnistor af dess egna guld" (Wahlenberg). 



* H. nigrescens W. har störr^ och vanligen starkt tandade, ovala eller nästan 

 elliptiska rolblad och svartaktigt-uUig blomholk med tätare blad. Växer på fjellen. 



