78 



HVaj^Iict. 1 flora liuidaortcr nytljar allmogen donna ört mot i^kommor 

 lioa l)osI(apcn, oc.Ii ännu allniiiiinarc är den ansedd hi\hou» vXt model mot 

 troll och trolldom (Dyhkck). — IMand mera bekanta växter utmärker 

 sifj^ donna strax med sin of^nn lukt, sina li<"){!;a, iliiUii^a oeh starkt 

 strimmif^a stjolkar, parl)ladif!:a, mörkfrriina hlad ooli klynnedolado blom- 

 vippor. .l)(!n är teeknud redan i Til- Land/.' loones. 



* V. HiiiiiI»ii(M ful ill Mik., Boiii iir HiiilHyiitaro, liiir ',\ — r)-piiriga blnil ocli vanlipjcn 

 grunskoU vid roten (Mililaiin Hakiiiis iiicrciuli^ls lioa den vaiilifjn). ]'\ir,st funnen odi bc- 

 Hliinid (soni svensk) af J''i(iKs vid Vnrl)(:r^', hciImm uiniiiukt, vid (Jotcljoig af ,1. K. Aiil';- 

 .sciKiiJd o(di ]iii Kinnckulli! af LiNixiui^N (l''r. mani. 111). 



:'. Tvåbyggar-Yänderoteo 



( Viil(^riiiiiii ilioir.ii L.) 



är id(lr(! lotsliöj;-, men under blomningen endast ond<rinf>' 5 — O tum, 

 oeh har smal, aniidt krypande rot (rotstoek), rundade eller nästan ovala 

 (iiggrunda) rotblad, paibladij^a (eller pardelade) stjelkblad oeh rödletta, 

 nästan enk(")Mad(;, (t(it)knippade blommor; ståndarblommornas krona van- 

 ligen .'{ gäiiger stiirro än ai)irl)lomniornas. 



Viixer pä fuktig ängsmark i södra Sverige. JjINNi; upptäokte ar- 

 ton som svciusk pä Oland (vid Färjestaden), oeh beakref den bl. a. i 

 Ölands-resan (sid. 40). 



Hlommar om väron. -^ IJtbr. i niistan hela Europa undant. det 

 nordligaste och Italiens öar, (jrekland, 'Turkiet. 



». Viileriau4>lln llnll. 



(Vrirnalat). 



Foderbrämot tandadt, rakt eller tillbakakrökt (stundom omärkligt), 

 icike siillan tillväxanile efter blomningen. Kronan trattlik. Ständarne 

 .'{. I<'rukten vanligen olikribbad, .'{-runimig, med två rum tomma oeh 

 icke sällan myekot smä (stundom, dä mellanväggen mellan de bada 

 sterila rummen saknas, 2-rummig), pä åtskilligt siitt oeh m. e. m. land- 

 krönt af fodrets varaktiga bräm. 



Temligen smä, späda oeh (vara) nästan glatta, ottäriga, klynnc- 

 greniga (irter m(ul temligen smala, hela blad oeh knippvisa, myeket smä 

 blommor. I''rukternu vanligen (hos vara) glatta, men variera snuihäriga. 

 Uoten har en svag (torr nägot starkare) vänderot-lukt. 



1. Vanliga Värsalaten 



(Valorianclla olitoriii l'u]l. — Vnleriniia Lucunta L. suoc). 

 blir siillan öfver G eller 8 tum, är icke siUlan (utspiirradt) grcnig iinda 

 ned mot roten, oeh har myeket täta blomknippen, blekblä blommor oeh 



