89 



hålla icke sällan flera (2 — 3) groddar. Stammen blir stundom 3 tum 

 tjock. 



Växer mest pä löfträd, helst ekar, bokar, aplar, lindar och askar, 

 i södra och medlersta Sverige (till Mälaröarne). — Blommar i Maj. — 

 Utbr. hela Europa undant. det nordligaste; i Caucasien, vestra Siberien, 



Bären, hvilka mogna under vintern, lemna ett utmärkt segt fogel- 

 lira. Härtill tagas bark och mogna bär, stötas och kokas i vatten. 

 F. ö. är det just genom foglar, hvilka äta bären men icke kunna upp- 

 lösa det fröet omslutande sega slemmet, som Misteln mest sprides, på 

 samma gång dessa derigenom bereda sin egen olycka, eller såsom Linné 

 uttrycker sig, "sibi malum cacant". 



Både i anseende till sin natur i allmänhet och sitt växtställe 

 uppe i trädens kronor, är Misteln en högst märklig buske. Vi ha re- 

 dan nämnt att den växer såsom parasit på åtskilliga träd och huru 

 den mest kommer dit. Närande sig af det träds safter, på hvilket den 

 uppspirat, kan den bli temligen gammal — så gammal som moder- 

 trädet, åt hvilket den i ersättning under vintern lånar sin matta eller 

 gulaktiga grönska. Dess utseende är ock ganska egendomligt genom 

 den mycket och ledadt-klynnegrenade och i lederna sköra stammen, den 

 gula barken, de stela bladen och de hvita, nästan genomskinliga, klibb- 

 rika bären, hvilka mogna mycket långsamt. Härtill komma de små 

 blommorna med de köttiga kronbladen och de på desamma sittande, 

 besynnerligt bildade ståndarknapparne samt det icke sällan flergroddiga 

 fröet. Detta klibbiga frö fäster sig lätt vid någon trädgren och ut- 

 vecklar sitt (eller sina) rotämne; hvilket söker att genomtränga grenens 

 bark och nå den yngsta veden. Här grenar sig rotämnet och den 

 unga plantan utvecklas nu smånigom på trädgrenen, som årligen med 

 ett nytt vedlager nedtill omsluter den unga Mistelstammen, hvars rötter 

 alltmer utbreda sig, genora hvilket allt Mistelns bestånd betryggas, så 

 att den slutligen trotsar vinterstormen och icke faller förr än med gre- 

 nen, som bär honom och på hvilken han bildar liksom en egen liten 

 krona, gulgrön och lummig hela året om. — Således är det med skäl 

 som Misteln anses vara en "besynnerlig buske". Också trodde och tror 

 man den besitta sällsynta egenskaper till trollmedel — såsom bekant, 

 dödas i Valas sång Balder medelst Mistelten — ; och ännu betraktas 

 växten mångenstädes med vidskeplig vördnad, isynnerhet Ekmisteln, hvil- 

 ken derför ofta förvaras i bondstugorna under taket. Man tror sig der- 

 med kunna skydda hus och hem för ondt i allmänhet, men särdeles 

 för vådeld. Icke mindre bekant hos allmogen är växten såsom läke- 

 medel. Fallandesjuka förses med en knif, hvars skaft är gjordt af ek- 

 mistel, och tros, om de vid anfallet bära denna i handen, slippa sjuk- 



