90 



domen. Emot andra sjukdomar hängas mistelstycken om den lidandes 

 hals, eller göres ringar deraf, hvilka bäras på fingrarna. — Mistelns 

 egenskap att tjena till slagruta, hvarmed förborgade skatter kunna upp- 

 täckas, omtalas mycket af allmogen, men få eller inga känna numera 

 greppen. (R. Dybeck.) 



VII. CAPRIFOLIACEiE. 



&. liOiiicera L. 



Blorafodrets bräm 5-tandadt. Kronan trattlik, med stort, ut- eller 

 tillbakakrökt-tvåläppigt bräm; underläppen smal och hel. Ståndarne 5. 

 Frukten ett köttigt, 3( — l-)rummigt bär. — Buskar med helbräddade 

 eller nästan helbräddade blad. ' 



a. Slingrande, med nästan klotlikt gyttrade blommor; kronpi- 

 pen lång. Bären bildande en tät samling (liksom ett enda 

 sammansatt bär), men icke sammanväxta, krönta med det 

 varaktiga foderbrämet (Caprifolia). 



1. Yrivendeln 



(Lonicera Periclymenura L.) 



är en på marken utsträckt eller mot något stödd, icke sällan långt- 

 slingrande buske (o: Vrivångeliträd), med smala grenar, trubbigt- 

 ovala eller nästan äggrunda blad (de unga blomlösa grenarnas vanligen 

 bugttandade), stora, nära 2 tum långa, utvändigt rosenröda, inuti nästan 

 hvita, utmärkt prydliga blommor (hvadan benämningen Rosenbenved) 

 och mörkröda bär. 



Växer vid klippor, på backsluttningar och i lundar, i södra och 

 vestra Sverige (till Dalsland), isynnerhet nära vestkusten (särdeles i Bo- 

 huslän). Blommar bäst i Juli. — Förekommer stundom (på Bohusläns 

 öar) med något inskurna blad. — Utbr. genom Europa utom det nord- 

 ligaste och Ryssland, Turkiet; dessutom på Cypern och i norra Afrika. 



Vrivendelns bär äro beskt-sötaktiga. Dess blommor och stjelkar 

 räknades förr bland blodrenande medel (o: Bohusl. Matledsträd) och 

 troddes gagna såsom thé vid andtäppa. För sina slingrande grenar och 

 prydliga, isynnerhet om qvällarna välluktande, blommor, passar busken 

 mycket väl till att täcka lusthus och löfsalar med (helst om den blan- 

 das med andra). Linné, som såg den på klipporna vid Göteborg, an- 

 märker också i Vestgöta-resan (sid. 146) dess tjenlighet till "små lust- 



