100 



lapp.) och SwARTZ (i Svensk Botanik) skildrade och tecknade den se- 

 dan närmare. 



9. .Tasioiie L. 



(Monke-slägtct). 



Blomkronan smalt-5-delad, dess flikar uppstående och i början 

 sammanhängande. Ståndarsträngarna syllika; knapparne nedtill saraman- 

 växta till ett rör. Märkena 2, mycket korta (hos sterila blommor ett 

 enda klubblikt). Fröhuset 2-rummigt, uppbristande i den något fria 

 spetsen (inom foderbrämet) med en bred remna (två mycket korta skal). 



— Blommorna små, gyttrade till en rundad samling med raåugbladigt 

 svepe. 



1. BergmoDken 



(Jasione montana L). 



En vanligen två- (eller ett-)årig, merendels flerstjelkig, ört med om- 

 kring qvarterslånga, upptill vanligen greniga stjelkar, långa, enblomstriga, 

 bara grenar, talrika, jemnbreda och vanligen vägiga blad med vidväxt 

 bas, och vackert himmelsblå blommor (o: Blåmunke). Eoten är 

 hård, hvitaktig, vanligen nästan tuvigt flerstjelkig, och .blir stundom 

 (Skåne, Fårön) något mångårig, med krypande grenskott. Stjelken har 

 icke sällan skott i bladvecken. Bladen äro omkring tamslånga, blom- 

 stren vanligen nära tumsbreda. — På vestra kustens och Gotlands 

 stränder äro bladen nästan plana (och glatta) och blomstren dubbelt 

 mindre. 



Växer på berg, torra, sandiga backar, fält och gärden, i södra och 

 medlersta Sverige, särdeles på kalkgrund. Blommar från medl. Juni, 

 men bäst under Juli, och börjar mogna redan i sistnämnde månad. 



— Utbr. genom nästan hela Europa undant. det allra nordligaste; i 

 Algerien, Caucasien. 



Fåren tycka om växten (hvadan DoDONfeus kallade den Scabiosa 

 ovilla); bien om dess blommor (L.). Upptagen i Celsii Katalog (1732). 



IX. LOBELIAGEJE. 



1. Eiobelia L. 



Blomkronans bräm tvåläppigt, den öfre läppen mindre, tudelad, 

 uppstående; pipen öppen uppåt längs efter. De två undre ståndar- 



