106 



Blommar i Juni, Juli. — Utbr. genom nästan hela Europa (undant. 

 det nordligaste), i Caucasien, vestra Siberien och i norra Amerika (Pen- 

 sylvanien o, s. v.). 



Roten är slemrik (o: Fet rot, Sligerot) och tillika adstringe- 

 rande, berömmes i diarrhé, blodspottning m. m. och har, utvärtes an- 

 vänd, trötts verksam vid benbrott o. d. (o: Ben väl la). De gamle 

 botanisterna kallade derföre örten Consolida (major) och Symphytum 

 majus (Cam.1. Om roten kokas med vatten lemnar den | af sin vigt 

 smaklöst slemämne, och då man tuggar den torra roten kännes den 

 klibbig och blir liksom hvitmjölig (utom slemmet innehåller den socker 

 och ägghvita). 



* S. orientale Fr. som är styfhårig (skarpare) och har icke eller nästau icke 

 nedlöpande blad (de nedersta uägot hjertlika) samt längre ständarsträngar, växer mest i 

 Upland och dessutom pä några andra ställen. Troligen inkoniling. 



!3. Ancltiisa L. 



(Tungört-slägtet). 

 Blomfodret 5-klufvet. Kronan trattlik, med 5-flikigt bräm och 

 rak pip; svalget tillslutet med bikronans temligen breda, i spetsen 

 tjocka, tvära och intryckta fjäll. Ståndarue inneslutna; knapparna jemn- 

 breda. Frukterna knottriga, nätlikt-gropiga och radvis vårtiga. 



1. OxtuDg-örten 



(Anchusa officinalis L.). 



En mång- (eller två-)årig, omkring alnshög, sträfhårig ört med 

 mörkbrun, inuti hvit- eller rödaktig, lång, stark och seg rot (o: Gotl. 

 Jernrot), vanligen vägiga, till större delen nästan lansettlika eller 

 -jeranbreda blad (o: Eosl. Fätungor), äggrundt-lansettlika skärmblad 

 ock strax i början blåröda, sedan violetta, slutligen himmelsblå, nästan 

 I tum breda blommor med hvit och tätt-hvithårig bikrona. 



Växer på åkerrenar, grusbackar och torra ängar i södra och med- 

 lersta Sverige, allmän (o: A. vulgaris Rudb. cat. 1666). Blommar i 

 Juni, Juli. — Omvexlar med bredare (vanligast) och smalare blad; den 

 smalbladiga varieteten är vanligen mera mjukhårig och växer nästan en- 

 dast i södra Sverige, Vestergötland o. a. 



Utbr. genom nästan hela Europa (undant. det allra nordligaste, 

 Skottland, Irland, södra Spanien och Italien o. s. v.) samt i Mindre 

 Asien. 



Oxtung-örtens späda blad brukades på Linnés tid, om våren, som 

 grönkål eller i soppor i Upland, "men knappt annorstädes" (Linn. diss., 

 resp. J. Hiorth, Plantse esculentae patrite). Dess rot blir lätt besvärlig 



