107 



på åkrar, men blommorna lerana bien riklig boning. Benämningen Ox- 

 tunga (0: de gamle botanisternas Buglossum, B, vulgäre Cam.) häntyder 

 på bladen. 



På några orter användas, enligt Dybeck, blommorna till små 

 kransar och kronor, hvarvid de trädas på långa och smala grässtrån. 

 hvilka sedan krökas eller hopsättas. 



3. Ijycopsis L. 



Blomfodret 5 deladt (slutligen uppblåst). Kronan trattlik, med 

 snedt-5-flikigt bräm och krökt pip; svalget tillslutet med bikronans 

 trubbiga knölar. Ståndarne inneslutna (långt nere i pipen); strängarna 

 mycket korta. Frukterna nätlikt-skrynkliga och gryniga. 



1. Äkerrasten 



(Lycopsis arvensis L.). 



En ettårig, vanligen knappt fotshög, helt och hållet styfhårig ört 

 med lausettlika, bugtigt-småtandade blad och små, violettröda, slutligen 

 blekblå blommor. 



Växer på åkrar och annan odlad mark, allmän (men nästan icke 

 i Lappland). Blommar i Juni, Juli. — Utbr, genom nästan hela Eu- 

 ropa, i Caucasien, vestra Siberien och (iukomling?) norra Amerika. 



2. LITHOSPERME^. 



Frukterna fastade med plan bas-yta och fria från stiftet. — Blom- 

 kronan vanligen utan bikrona. 



4. Echiuni L. 



Blomfodret 5-deladt. Kronan trattlikt-klocklik, med oregelbundet 

 (nästan tvåläppigt-)5-flikigt bräm och vidöppet, bart svalg. Ståndarne 

 nedkrökt-utstående, oliklänga. Märkena 2, spetsiga. 



1. Blåelden eller Snokörten 



(Echium vulgäre L ). 



En tvåårig, vanligen omkring alnshög, starkt borsthårig ört med 

 rak och nästan enkel stjelk, smalt-lansettlika blad och vackra, himmels 

 blå (yngre rödblå) blommor, hvilka bilda ett långt, enkelt eller vanligen 

 nedtill kort-grenigt, prydligt toppax (o: Bleking. Blåtistel). 



Yäxer på torra åkrar, gärden, grusställen och backar i södra och 

 medlersta Sverige; ymnig i Skåne (o: Blåkunter) och på Gotland, 



