112 



blomkronan, der turkosens blå omkring en gyldene ring, efterträder 

 knoppens rosa eller lilas. 



3. Äkerögan 



(Myosotis arvensis Hfn) 

 är ett- eller tvåårig, vanligen fotshög (eller högre), tätt och gråaktigt 

 hårig, och har kort, tradig rot, krokhårigt, slutligen slutet (bredbasigt), 

 kort blomfoder och skäligt, endast liniebredt, blekblått kronbräm. 



Växer på åkrar, gärden o. a. odlad eller grusig mark, allmän. 

 Blommar nästan hela sommaren. 



Utbr. genom nästan hela Europa, samt i Caucasien, Siberien, Al- 

 gerien, på Canariöarne, Island (i norra Amerika, på Cap inkomling?). 



* M. hispida Schlecht. liknar föregående art, men är alltid ettårig, mindre (en- 

 dast- 3 — 6 tum) och spensligare, glesblommig, samt liar öppet blomfoder och mindre 

 kronbräm. Den växer pä backar i södra och medlersta Sverige och blommar tidigt om 

 våren. 



4. Backögan 



(Myosotis etricta Lk.) 



är ettårig, endast 2 — 5 tum hög, men temligen stadig, med raka, upp- 

 räta, tätblommiga grenar och nästan oskaftade blommor med krokhårigt, 

 slutligen slutet och ovalt-äggrundt (smalbasigt) foder samt skäligt, myc- 

 ket litet, knappt liniebredt, kronbräm. 



Växer på backar (helst sandiga) till Ångermanland och Pite- 

 Lappmark. Blommar tidigt om våren (April, Maj). — Utbr. genom 

 nästan hela Europa (undant. Brittiska öarne, nästan hela Italien, Grek- 

 land), i Algerien, på Madeira samt i vestra Siberien och östra norra 

 Amerika. Först upptagen som svensk i Fries' Novitier ed. I (1819). 



Bland våra allmännare Ögonblommor blommar denna tidigast, i 

 medlersta Sverige icke sällan mot slutet på April eller börj. Maj. Se- 

 dan kommer M. hispida längre in i Maj, M. arvensis bäst i Juni, Juli, 

 och sist M. palustris och M. lingulata i Juli, Aug. och Sept.; den 

 sistnämnde blommar längst. 



* M. versicolor Sm. liknar temligen Backögan, men har större blommor, hvilka 

 sitta närmade upptill på grenarne och äro i början gala, sedan blaaktiga, med långt 

 stift. Växer (spridd) mest i södra Sverige. 



Linné ansåg alla våra Myosotis-arter utgöra en enda art (o: M. 

 scorpioides), hvilken han antog bli mycket liten och småblommig 

 på öppna och torra ställen (o: var. arvensis), men på skuggiga mycket 

 större och mera storblommig (o: var. palustris). Liljeblads Flora anta- 

 ger 2 arter; Fries' Flora Hallandica och Aspegrens Blekings-Flora upp- 



