118 



Fries upptäckte Kryprukan, sora svensk, vid Fogelsången nära 

 Lund (1826) och upptog den i sina Novitiers andra upplaga (1828). 

 Hartman upptog den sedan i Handbokens 2:dra upplaga (1832). 



* A. alpina L. växer enligt Fi-. i Bohuslän på Styi'söu (der v. dijben upptäckte 

 den) och Koön. Fr. mänt. III, der växten karakteriseras närmare och belyses med hän- 

 syn till närstående arter. 



2. MONARDE^. 

 Fodret tvåläppigt. Kronan tvåläppig. Ståndarne 2, parallela; 

 knapparna enrummiga, det andra rummet ombildadt eller alldeles borta; 

 bandet stränglikt och strängarna korta. 



3. ISalvia L. 



Blomkronans öfre läpp plattad (från sidorna), urnupen, den nedre 

 3-klutVen, med mycket stor mellanflik; svalget nästan uppblåst. Ståndar- 

 knappens utbildade rum på det tvärlagda, till strängen ledade bandets 

 uppstående, stränglika arm; det outbildade på den nedåtvända, mycket 

 korta armen. Frukterna släta. 



1. Ängssalviao 



(Salvia pratensis L.). 



En mångårig, icke sällan alnshög, glest hårig ört med långt- och 

 nästan triangellikt-hjertlika, dubbelnaggade, mycket skrynkliga, nära 2 

 tum breda blad, de nedre grundt och trubbigt inskurna, omkring 6- 

 blommiga kransar och vackra, tumslånga, blå eller violettblå (stundom 

 nästan hvita) blommor, hvilkas öfre kronläpp är stor, båglikt krökt, 

 klibbig. 



Växer endast i Upsala-trakten. O. Celsius upptäckte växten vid 

 Högstadbro i Bälinge socken och Linné anmärkte den i Vendel socken, 

 der den ännu lärer växa ganska ymnigt vid Grytby (och sparsammare 

 vid Karby). Enligt Wahlenberg håller den sig der uti humlegårdar 

 (likväl utom humlan), i hagar framför ladväggar, men allt på södra 

 sluttningen af den sandås, som genomstryker landet. Strax vid Upsala, 

 öster om staden, är den sparsam. Blommar i Juni (raidsommartiden). 

 — Utom Sverige utbr. genom nästan hela raedlersta och södra Europa, 

 samt i Caucasien. 



Salvia-slägtets arter äro mest hemma i varmare länder, så att man 

 kunde, yttrar Wahlenberg i Svensk Botanik, anse Ängssalvian "såsom 

 en sydlänning, hvilken gör ett midsommarsbesök i norden, för att hälsa 

 denna härstädes makalöst ljusa årstid, eller på en gång njuta det ljus, 

 sora i sydligare länder är mera utdeladt till alla årstider". Den blir 



