119 



hos oss mera stor- och reut blåblorainio; au utomlands, och särdeles i 

 Vendel, "hvarest en börjande skogaktig inneslutenhet förenar sig med 

 slättlandsnaturen och gör solen dessnier på vissa ställen verkande" har 

 den "flere mer än fotslånga, präktigt himmelsblå blomax, ju större dess 

 ljusare och klarare till färgen, sä lysande att hela gräsmarken synes 

 öfverdragen af en blå färg, som från landsvägen tilldrager sig upp- 

 märksamheten mycket mer än af någon annan blomma". Wahlbnberg. 



3. SCUTELLARINE^. 

 Fodret tvåläppigt, med slutligen platt-tillslutna läppar. Kronan 

 tvåläppig. Ståndarne 4, uppkrökta och parallela, tvåväldiga. 



4. Scutellaria L. 



Fodret nätådrigt; läpparna lika stora, hela och kupiga, den öfre 

 med ett ihåligt, nästan sköldlikt bihang på ryggen och slutligen loss- 

 nande som ett lock. Nedre kronläppens sidoflikar vidväxta den hjelm- 

 lika öfverläppen, så att den sednare tyckes 3-flikig och underläppen hel. 

 Knapparue hos de längre ståndarna enrummiga. 



Mångåriga örter med blå, ensidigt vända blommor, mest ensamma 

 i bladvecken (bladlika skärmblad). 



]. Vanliga Hjelmörten 



(Scutellaria galerlculata L). 



är merendels omkring fotshög och har lausettlikt-aflånga, glest naggade 

 blad med något hjertlik bas, glesa blompar, och | tum långa, klarblå 

 blommor, de nedre vanligen nära dubbelt kortare än (skärm-)bladen. 

 Fodrets bihang är urnupet. 



Växer pä våta ställen, helst stränder, bland stenar och buskar, 

 allmän. — Blommar i (Juni), Juli, Aug. eller längre, och blir då icke 

 sällan mycket grenig, med mera närmade blommor. — Utbr. genom 

 nästan hela Europa (undant. bl. a. Italiens öar och Grekland), samt i 

 Caucasien, Siberien, nordligare Ostindien (Cachemir) och norra Amerika. 



De gamle botanisterna (Dalechamp) kallade örten Lysiraachia ga- 

 lericulata, troligen med hänsyn till blorabihanget (liksom en slags hjelm- 

 mössa, galera), hvilket namn den sedan bibehållit (slägtnaranet påminner 

 om samma bihang såsom en liten ryggsköld, scutellum, åt fodret). 

 Fordom ansågs den mycket verksam mot tredjedags-frossan, och benämn- 

 des på apoteken Tertianaria herba (o: Frossört). Dess vanliga folk- 

 namn är Getnos. 



Den vanliga Hjelmörten sällskapar icke sällan med Fackelblomstret 

 och Kloörten, mot hvilka den vackert bryter sig med sina klarblå 



