125 



Växer på åkrar o. a. odlad eller grusig mark, vid diken o. s. v., 

 allmän. Blommar Juni — Aug. — Blomkronans underläpp har vanligen 

 nästan violett, hvitkantad meUanflik, men stundom är kronan helt gul. 



Utbr. genom Europa (undant. det sydligaste) samt i Caucasien 

 och vestra Siberien. 



Hartman upptog först (i Handbokens l:a upplaga, 1820) Gul- 

 dånet, såsom egen art, bland svenska växter. Förut upptogs den un- 

 der nästa art. 



2. Röddånet 



(Galeopsis Tetrahit L.) 

 liknar Gulplistern, men har blekt-purpurröd (eller hvit) blomkrona, som 

 är endast dubbelt eller knappt dubbelt längre än fodret; kronans under- 

 läpp är nedtill gul med röda fläckar. 



Växer på bergiga och grusiga ställen, vid vägar, samt såsom ogräs 

 på åkrar och i trädgårdar, allmän. Blommar Juni — Aug. — Förekom- 

 mer stundom med den öfre kronläppen och svalget gulaktiga. 



Utbr. genom nästan hela Europa, samt i Caucasien, Siberien, på 

 Kamtschatka, Island och (inkoml.) i norra Amerika. 



Köddånet är en särdeles sällskaplig växt, uppträdande än ensam 

 i talrika stånd, än med Harkål, Kardborrar o. a. ogräs på odlade ställen 

 eller med Guldris m. fl. i skogskanter o. a. Dikas, vändes, eller plö- 

 jes en mark, hugges en skog, eller blottas myllan på något annat sätt, 

 strax visa sig unga plantor af denna ört. Man skulle kunna tro frön 

 ligga allestädes i beredskap och endast vänta på gynnsamma förhållan- 

 den för att gro. — Denna, jemte föregående art, heter hos de gamle 

 botanisterna (Rivinus, Plukenet) Cannabis spuria etc. och Lamium can- 

 nabinum etc. Fries behandlar dem (med varr.) närmare i sina Novi- 

 tiers mantissa II. 



* Nässeldånet (Galeopsis pubescens Bess.) liknar Köddånet, men har (utom vid 

 lederna) mjukhårig, jämnare stjelk, bredare blad (de nedre nästan hjertlika) och längre, 

 mörkt-purpurröd krona med hvit- och gulaktig pip. Växer endast på några spridda 

 ställen. 



3. ffljnkdånet 



(Galeopsis Ladanum L.) 



är omkring qvartershögt, (kort) mjukhårigt, och har mera trubbkantig, 

 vanligen rödaktig, jeran (vid lederna icke uppsvälld) stjelk, lansettlikt- 

 äggrunda eller nästan lausettlika, glest-naggsågade blad och åtskiljda 

 blomkransar. Blomkronan är vanligen 2 eller 3 gånger längre än fo- 

 dret, purpur- eller rosenröd. Fodret är icke sällan (särdeles på öppna 

 och torra ställen) beklädt med starkt luktande körtelhår. 



