130 



rund, urnupen. Ståndarne inneslutna i kronpipen. Frukterna nästan 

 trekantiga, med tvärtrubbig topp. 



1. Kransborren 



(Marrubium vulgäre L.). 



En mångårig, m. e. ra. hvitullig, fots- eller alushög, nedtill van- 

 ligen grenig ört med mycket skrynkliga och icke sällan vågiga, under 

 gropiga, nästan rundadt äggrunda, starkt- och ojemnt-naggade blad (de 

 nedre rundadt hjertlika) och mycket täta, nästan klotrunda blomkransar 

 i bladvecken. Blomskärmarne (småskärmarne) äro syllika med hård, 

 kroklik spets. Blomkronan är liten, hvit, dess öfre läpp smal och tu- 

 klufven. 



Växer vid vägar, gator, gårdar och byggnader, i södra och raed- 

 lersta Sverige, särdeles på lerig mark. Blommar i Juli. — Utbr. ge- 

 nom Europa (undant. det nordligaste) samt på Canariöarne, i Algerien, 

 Orienten, Caucasien, norra Ostindien (Cachemir), norra Amerika till 

 Mexico (och i Brasilien, Chili). 



Thé på Kransborrens blad är nyttigt att dricka mot pussighet, 

 slem m. ra. Detsamma har också, med Isop och Lakritzrot, gjort god 

 verkan i svår och envis heshet. — De mogna blomkransarne haka sig 

 medelst blomfodrens krokar fast vid både menniskor och djur liksom 

 Kardborrar, hvarigenom fröens spridning underlättas. Emedan blom- 

 morna sitta ganska tätt, bli foderkrokarne så invecklade i hvarandra att 

 hela kransen vanligen lossnar på en gång. Örtståndet har en teraligeu 

 stark lukt. — Redan Clusii Historia (1601) upptager örten såsom 

 Marrubiura vulgäre. I Bauhins Pinax heter den M. album vulgäre. 



5. NEPETEiE. 



Fodret nästan regelbundet eller tvåläppigt. Kronan tvåläppig. 

 Ståndarne 4, tvåväldiga, men de nedre kortare, parallela (åtm. innan 

 knappbristningen). 



14. Dracoceplialuni L. 



(DrakLlom-slägtet). 

 Fodret tvåläppigt-5-tandadt, den öfversta tanden bred och ensam 

 bildande öfverläppen. Kronans svalg uppblåst (o: Blåsgom Liljebl.); 

 underläppens sidoflikar korta, mellanfliken stor, djupt-oravändt-hjertlik. 

 Ståndarknapparue håriga. 



