131 

 1. Ruysch's-örten 



(Dracocephalum Ruyschi,ina L.). 



En mångårig, vanligen fotshög, nästan alldeles glatt ört med tem- 

 ligen stark lukt. Bladen äro nästan jemnbreda, helbräddade. Ii — 2 

 tum länga; skärmbladen korta, spetsadt-äggrunda. Blomkransarne bilda 

 ett tätt och kort ax. Blommorna äro tumslånga, blåvioletta. 



Växer på ängar och torra, öppna betesmarker i Vester- och Öster- 

 götland, Småland (och vid Vesterås), men på mycket spridda ställen. 

 Blommar i Juli. — Utom Sverige utbr. (spridd) nästan endast i med- 

 lersta och östra Europa (Norge, Finland och Eyssland, Ungern, Öster- 

 rike, Bayern, Schweiz, Piemont, Dauphiné, Pyrenéerna). 



Ammanus (ruthen.) benämnde denna växt Ruysciana (glabra etc), 

 hvadan dess nuvarande artnamn. Såsom växtens upptäckare i Sverige 

 nämner Linné (i Elora suec.) H. Bark (Hulu ängar, Hvetlanda socken, 

 i Småland), Boström (Olleberg) och D. Leche (Alingsås). 



* D. thymiflorum L., som är ettårig och har äggrundt-aflånga, trubbiga, glest- 

 nagga Je blad, temligen glesa, men talrika, blomkransar och små blommor, väser (förv.P) 

 i Upland, särdeles i och vid Upsala. 



15. ]Vepeta L. 



Fodret nästan regelbundet-5-tandadt. Kronans svalg vidgadt; under- 

 läppens sidoflikar korta och (vanligen) nedvikta, mellanfliken mycket 

 större, rundad, djupt skålig, naggad. Ståndarne slutligen utkrökta. 



1. Kattmyntan 



(Nepeta Cataria L). 



En mångårig, omkring 3 fot hög, rakt-upprät, kort- och tunnt- 

 gråluden ört med (särdeles för kattor) angenäm lukt. Bladen äro hjert- 

 lika, djupt tandadt-sågade, under hvitgrå. Blomkransarne (upptill) axlikt- 

 närmade, glest-greniga, med smala småskärmar. Blomkronan är hvit, med 

 rödpunkterad läpp. Fodret snedt. 



Växer vid vägar, byar och gårdar, på grusiga och steniga (eller 

 brända) ställen, i södra och medlersta Sverige (spridd). Blommar i 

 Juli och Aug. — Utbr. genom nästan hela Europa (undant. bl. a. det 

 nordligaste), samt i Caucasien, Siberien, Orienten (Libanon), norra Ost- 

 indien (Cachemir), och (inkoml.) i norra Amerika och på Cap. 



Kattmyntan har en egendomligt aromatisk lukt. Örtståndet, som 

 thé, anses vara verksamt medel mot bleksot. Växtens lukt behagar 

 högeligen kattor ("ut vix arceantur in hortis ubi sata"); man ser dem 

 gnida sig mot växten under åtbörder som uttrycka det välbehag de 

 känna. Också kallade de gamle botanisterna (DoDONaeus) örten Cataria 



