134 



basen hårkantade, trubbiga, vanligen smalt-omvändt-äggrundt-ovala eller 

 lansettlika blad, korta, axlikt närmade, enkla blomkransar i bladvecken, 

 mycket små blomskärmar (sraåskärmar) och violettröda (sällan hvita) 

 blommor. 



Växer på öppna, torra, helst sandiga eller grusiga, magra backar 

 och hedar, allmän i södra och medlersta Sverige (i det norra mycket 

 spridd och i Lappland icke alls). Blommar i Juli, Aug. — Bladen 

 äro starkt nerviga, men omvexla bredare och smalare, stundom nästan 

 jeranbreda. Växtens hårbeklädnad varierar starkare och svagare. 



Utbr. genom nästan hela Europa (men isynnerhet det nordliga 

 och medlersta), samt i Caucasien, Siberien, på Himalaia o. s. v. 



De gamle botanisterna (Bauhinus, DoDONaeus) benämnde Back- 

 timjan Serpyllum (vulgäre etc), hvadan dess nuvarande artnamn. Så- 

 som "Serpillum" tecknas den också i Til-Landz' Icones (1683). Den 

 bildar med sina smala och krypande stjelkar och små men talrika blad, 

 låga och lätta mattor, och ännu under sensommaren pryder, och icke 

 sällan nästan täcker, den torra backar o. d. med sina små men talrika 

 blommor, hvilka utgöra biens vällust. Växten blir icke sällan nästan 

 tvåbyggare, och man kan, säger Vaucher, urskilja de båda olika sla- 

 gen vid första blicken, utan närmare undersökning, Ståndarväxten bil- 

 dar nemligen glesare, högre stånd och har större, blekare blommor, 

 men den andra tätare och lägre stånd med mindre och mörkare blom- 

 mor, — Fåren äta gerna Backtimjan, och tros densamma göra deras 

 kött smakligare. Den innehåller, isynnerhet i blad och blommor, tem- 

 ligen mycken flyktig olja, genom hvilken den blir (såsom extract eller 

 destillat) användbar till delande och stärkande baddningar eller krydd- 

 påsar, såsom vid stötar, tandvärk m. m., och har ansetts bättre än 

 Trädgårdstimjan. Det är denna olja, som gör bladen välluktande då de 

 gnidas. Dekokt eller thé på topparne lärer vara verksamt mot rus- 

 hufvudvärk. 



* T. Chamaedrys Fr. liknar den vanliga Backtimjan, men är större och har 

 mera äggrunda, mindre nerviga och håriga blad och uppkrökt, 2- eller 4-radigt små- 

 luden stjelk (hos den vanliga är stjelken rundtorn småluden). Den växer mest i Ble- 

 kinge och det dertill gränsande Småland. 



19. Calamintlia Mnch. 

 Fodret tvåläppigt, med tretandad öfver- och tudelad underläpp; pi- 

 pen bukig på undre sidan. Ståndarne (åtm. de längre) krökta mot 

 bvarandra. 



