137 



Växer vid stränder och vattendrag i södra och raedlersta Sverige 

 (och i Ångermanland). Blommar i Juli, Aug. — Förekommer med en- 

 dast kransvisa blommor, och då stundom (Kullaberg i Skåne) alldeles 

 luden. På (medl.) Östersjöns o. a. stränder blir den nästan alldeles 

 glatt, med små, något köttiga, svagt-naggsågade blad, mindre, kort- 

 ståndrade blommor och starkare lukt. 



Utbr. genom Europa (undaut. det allra nordligaste) samt i Cau- 

 casien, Siberien, Palestina (Jordans stränder), Algerien; på Azorerna, 

 Madeira och Cap; i Brasilien, norra Amerika o. s. v. 



Har behaglig lukt. 



* M. sa t i va Fr. liknar Vattenmyntan, men har vanligen endast bladveckskran- 

 sar, och deras knippen bli slutligen skaftade. Växer spridd i södra ocli medlersta Sve- 

 rige (s- "Hjertansfröjd"). 



3. Kryddgårdsmyntan 



(Mentha gentilis L.) 

 är omkring alnshög (1 — 3 fot) och har äggrunda, kort- eller mycket 

 kort skaftade, spetsigt sågtandade blad med utstående tandspetsar, blom- 

 kransarne alla i blad vecken och slutligen något skaftade, körtelprickigt 

 blomfoder med syllika tänder; blåaktig krona. 



Växer på odlade eller grusiga ställen, helst på fuktig mark, i sö- 

 dra och medlersta Sverige (särdeles i Småland : "Krusmynta" enligt Fr.). 

 Blommar i Juli, Aug. 



Utbr. nästan endast i raedlersta och norra Europa (undant. det 

 allra nordligaste). 



* M. pratens is Sole, M. rubra Fr. är nästan alldeles glatt och har nästan 

 lansettlika och nästan alldeles oskaftade blad. Växer sälls. i Skåne. 



4. Hästmyntan 



(Mentha arvensis L.) 



är vanligen nära eller omkring fotshög, mjuk och hårig, rent grön och 

 luktar icke så behagligt som de andra arterna. Bladen äro vanligen 

 äggrunda eller äggrundt-elliptiska, glest- och grundt-trubbsågade, (kort-) 

 skaftade. Blommorna bilda nästan klotrunda bladveckskransar och äro 

 små, (något mindre än hos de andra), blekt violettröda, med kortare 

 (klocklikt), kort och bredt tandadt foder. 



Växer på fuktig (och sandig) mark, såsom vid stränder, helst 

 bland gräs, vid diken, på åkerrenar o. s. v., allmän. Blommar i Juli och 

 Aug. — På kalare ställen, klippiga stränder o. a. blir den ipke sällan 

 glattare, stelare och mörkare, dragande i violett. — Pä Lapplands san- 

 diga stränder blir den stundom mycket spädare, glattare, blekare och 



