141 



ad acervos lapidura frequens. Hagström jerat. L.) och Herjedalen; dess- 

 utom förvildad här och der såsom allmänt odlad till prydnad i träd- 

 gårdar. Blommar i Juni, Juli och mognar tidigt. 



På några ställen i Lappland växer en underart, som har glesare 

 småblad, enklare blomvippa med ullhåriga grenar och mera klocklik 

 krona (o: P. coeruleum campanulatura Th. Fr.). 



Utbr. isynnerhet i norra, medlersta och östra Europa, i Caucasien, 

 Siberien, på Himalaia; dessutom i N. Amerika. 



Eedan O. Eudbeck och Linné anmärkte denna växt i Lappland 

 och den sednare omtalar (Flora lapp.) huru han en gång såg stjelkar 

 med blå blommor och andra med hvita från en och samma rot. P. 

 Kalm meddelade Linné växten från Österbotten och Karelen, och Bi- 

 berg från Medelpad. Eudbeck upptager den såsom Polemoniura vul- 

 gäre etc; Bauhins Pinax såsom Valeriana coerulea. 



Kor och får lära särdeles begärligt äta BlåguUet. Dess namn 

 häntyder på blommans blå krona och guldgula ståndarknappar. 



2, Dlapensia L. 



Blomfodret 5-deladt, med 3 små skärmar. Kronan nästan fatlik, 

 med 5-deladt bräm. Ståndarne likstora, uppräta, utgående i kronsval- 

 get (men vidväxta hela pipen); strängarne tunna, temligen breda; knapp- 

 rummen spärrade genom det breda, nästan triangellika bandet. Märket 

 3-knöligt eller nästan knopplikt; stiftet trådlikt. Fröen rundade (eller 

 nästan täruinglika); deras fästen lossnande från midtpelaren nedtill. 



1. Polörten 



(Diapensia lapponica L.). 



En liten lågväxt, mångårig, ständigt grön ört (örtbuske), som bil- 

 dar hårda, täta tuvor med läderartade, tunglika, små (endast liniebreda) 

 blad. Blommorna sitta ensamma i topparna, på uppräta, omkring tums- 

 höga skaft och äro snöhvita, omkring 4 linier breda. 



Växer på fjellen (särdeles Lapplands och Jemtlands), på de torra, 

 öppna och blåsiga högslätterna, helst bland och på mossiga stenar. — 

 Utbr. nordligaste Europa, arktiska Siberien och Kamtschatka samt 

 nordligaste Amerika. 



O. Eudbeck d. y. upptäckte Polörten i Lappland (1695) och lät 

 måla den. Linné anmärkte växten under sin lappska resa, bestämde den 

 botaniskt, benämnde, beskref och lät rita den i sin Flora lapponica (I. 

 pl. 1. fig.), hvarvid han likväl anmärker att figuren icke är "optima" 

 såsom gjord efter ett torrt exemplar (den uttrycker likväl bra nog väx- 

 tens allmänna utseende). Wahlenberg (Flora lapponica) och Swartz (i 



