142 



Svensk Botanik VIII) skildrade och tecknade den sedan närmare. "Den 

 blommar hela Juli eller längre och pryder dä fjellen med sin rena hvit- 

 het. Bland alla fanerogama växter är Polörten den mest köld-tå- 

 lande, såsom kunnande under hela den ytterst stränga vintern hålla sig 

 grön på de mest genomblåsta och nästan aldrig snöklädda fälten. Då 

 jag reste genom högfjällen under kallaste vintern, såg jag allestädes dess 

 bladtuvor stå bara och lika gröna som om sommaren. Jag undersökte 

 derföre, under mitt vistande i Rörstad, bladens anatomiska byggnad 

 (deras ryggnerv har endast några vedceller utan spår till spiralkärl; cel- 

 lulosan blåsig eller snarare grynig). Roten är temligen lång och smal 

 och icke träig. Den utbreder sig upptill i bladiga, mångåriga grenar, 

 hvilka bilda en kullrig tuva, så hård att den knappt kan nedtryckas 

 med foten". (Whlnb. Flora Lappon., öfvers.). 



XV. LI6USTRINEJ. 



1. lilgiistriini L. 



Blomfodret 4-tandadt, litet. Kronan trattlik, med 4-deladt, ut 

 stående bräm. Frukten ett 2-rummigt bär; rummen 2( — l-)fröiga. 



1. Ligustern 



(Ligustrum vulgäre L.). 



En 3 — 4 alnars buske med långa och smala grenar, mörkgröna, 

 bredt-lansettlika, glatta och släta, något uddspetsiga, helbräddade blad, 

 små men talrika, hvita blommor i tregrenadt-sammansatta, täta, upp- 

 räta toppvippor och svarta bär. Rötterna äro små och korta, spridda 

 både nedåt och åt sidorna, med många smårötter. 



Blommar i Juni, Juli. Bladen sitta qvar på busken ända till 

 vintern (i mildare klimater bibehåller busken ständigt sina blad). 



Växer på steniga backar (öppna, blåsiga ställen L.) på Bohusläns 

 öar, vild; förvildad på några ställen i södra och medlersta Sverige. 

 Kalm upptäckte Ligustern (som svensk) i Bohuslän (1742), "på hol- 

 marne i stor myckenhet bland stenar uti backarna mestadels alltid på 

 solsidan" (Vet. Ak. handl. 1743). Linné såg den också (1746) på Orust 

 och råder (i Vestgöta-resan) dem, "som i Sverige vilja anlägga Liguster- 

 häckar i sina trädgårdar", att derifrån hemta växten. 



Ligusterns bär färga violett, med vitriol grönt, med syror svart, 

 men allt obeständigt, och användes fordom till ett slags bläck, hvadan 

 de kallades Präntebär (af pränta = skrifva), liksom de ännu i Bohus- 



