144 



svenska träds, och falla dertill tidigast (i raedlersta Sverige i slutet på 

 Sept. eller början på Oct.), "raeu ersätta den korta glädjen med en 

 mörkgrön — lagom skuggig krona" säger Linné, som räknar Asken bland 

 våra "fyra ädla träd (arbor una ex quatuor nobilibus patrise)". — 

 Fröen mogna i Oct., men gro först på andra eller tredje året sedan de 

 kommit i jorden om de icke strax sä sig. — Enligt Dir. Stenbergs 

 iakttagelser är asken bland de träd, som bilda nya rötter om våren 

 (icke om hösten). — Då Asken utslår sina blad äro frostnätterna förbi, 

 de första sädesaxen visa sig och våren står i skönaste blomma. — Utbr. 

 genom nästan hela Europa utom det allra nordligaste, i Caucasien. 



Askträdet växer fort; bäst på öppen mark och i lös mylla, t. ex. 

 i Skåne (in campis apricis Scaniae vastissiraa habetur : L. Arboretum 

 suecicum i am. V. 1760, D. Pontin), sämst på berg och i kärr; är 

 moget vid 100 eller 120 års ålder. Det skadar ej särdeles gräsväxten, 

 fortplantas lätt både med frön och rottelningar, och är ett bland våra 

 nyttigaste träd. Barken, som bör tagas af unga grenar (o: Cortex 

 Fraxini Pharm.), är besk, något skarp och sammandragande och har 

 ofta använts mot frossa i st. f. kina och mot mask. Pulveriserad strös 

 den med nytta på elaka rötsår, isynnerhet hos boskap. — Bladen laxera 

 lindrigt och äro något diuretiska. Ända sedan Dioscorides har man 

 ansett att de fördrifva ormar och, friska, gagna mot ormbett (både in- 

 och utvärtes). — Fröen ha en stickande och något bitter smak (vär- 

 mande). — Veden är hvit, hård, seg, men lätt arbetad, vacker och 

 ådrig (isynnerhet rotens) och särdeles tjenlig till hjulaxlar, allehanda red- 

 skap, verktyg m. m. Linné ansåg (enligt Arboretum suecicum 1. c.) 

 det mesta och bästa askvirket erhållas från Öland (o: Fraxinus praecipue 

 in Oelandia prjestantissima et copiosissima obtinetur). — Emedan asken 

 växer hastigt och lemnar godt virke, kan dess plantering bli lönande. 

 Så berättar Linné (Fl. suec.) att en engelsman på askplantering inom 

 kort tid vunnit 100,000 dukater(?). Trädets vidsträckta användning 

 behandlade t. o. m. Grefve G. Bonde i sitt "Tal om Asketrädets nytta, 

 hållit för K. Vetensk. Akademien vid praesidii afläggande" d. 24 Jan. 

 1756 (tryckt 20 sidor). Slutligen torde vi böra nämna en dess egen- 

 skap, som Palmbergs Örtekrantz omtalar. "The som äro mycket fete 

 och orörlige, kunna taga tre blad af Ask och doppa i vin, äta thet 

 hvar morgon fastande en tid, giöre sig ock karbad af askelöf och pile- 

 löf, så blifva the smale och vige af sig igen". 



Asken är ett bland de vackraste nordiska träd, och som genom 

 sitt lätta och rörliga bladverk bildar en behaglig motsats till de andra 

 större skogsträdens enklare och stelare blad. Härigenom ingår den i 

 ett landskaps karakter, både såsom ett rörligare, lifvande element och 



