145 



en prydnad, nemligen der den fritt kan utveckla sin stolta krona. Un- 

 der vintern känner man lätt igen Asken på de motsatta sraågrenarne, 

 de svarta, motsatta knopparne och de torra frukterna, hvilka ännu hänga 

 qvar i knippen på grenarne. Den blommar helt ung och dess blom- 

 mor äro mycket talrika; ett större träd sprider riktiga små moln af 

 sitt gula frömjöl (pollen) då det blommar. 



Detta träd omtalas redan i nordens mytiska urkunder och, säger 

 Dybeck, ett säkert bevis för dess fordna ryktbarhet äro de många från 

 detsamma Mrledda benämningar, såsom askr, spjut; askr, man, kri- 

 gare; askr, ask, bytta ra. m.; askr, fartyg (hvadan askomauni, 

 skeppsmän, vikingar). 



XVI. VERBENÄGE^. 



1. Verbena L. 



Blomkronan nästan trattlik; brämet nästan tvåläppigt-5 flikigt; 

 svalget ringhårigt (hos vår art). Ståndarne mycket korta, inneslutna. 

 Frukten 4-rumraig, delande sig i lika många smånötter. 



1. Jernörten 



(Verbena officinalis L.). 



En omkring fotshög, upprat (o: V. recta Dod.) och upptill vipp- 

 grenig, mångårig ört med sträfhåriga, lansettlika eller aflånga, inskuret 

 sågade, pardelade eller endast vid basen parflikiga (tredelade) blad och 

 små blekröda, vexelvisa blommor i långa och smala ax, hvilka bilda 

 en stor vippa. 



Växer på några ställen i östra Skåne, vid gärdar, byar och stä- 

 der. Blommar sent (Aug., Sept.). 



Utbr. genom hela Europa (o: V. communis etc. Bauh.) undant. det 

 nordligaste, samt i många tempererade och varma länder (Caucasien, 

 Ostindien, China, Japan, N. Holland, Canariöarne, Algerien, Abyssinien, 

 Cap, norra Amerika, Cuba, Brasilien). Vid Messina på Sicilien samlade 

 förf. den blommande i börj. Juni. 



Jernörten har fordom begagnats såsom skyddsmedel (ett slags 

 amulett) mot åtskilliga sjukdomar. Vatten, destilleradt på örten, trod- 

 des bota ögonkrämpor. "I äldre tider hade man mycket skrock med 

 Jernörten, som nu försvunnit" (Eetz.). 



J. Leche upptäckte Jernörten (som svensk) och säger (Vet. Ak, 

 handl. 1744) den växa "vid Helsingborg besynnerligen pä vallarne utom 



Nyman. Sv. Fanerog. ~^ ^ 



