154 



längre grenar (stjälkar iQvesved); de nedersta, hvilka antingen ligga 

 ned på marken eller stöda sig mot något, äro vanligen bugtiga och 

 vridna eller nästan slingrande (icke sällan till 2 — 3 alnars längd); på 

 bara ställen blir växten endast omkring alnshög och rakare. De nedre 

 bladen äro äggrunda, ra. e. m. hjertlika och spetsade, de andra spjut- 

 lika eller stundom lyrlikt-pardelade (stundom saknas också spjutflikarna). 

 Blomknippenas skaft utgå vanligen nästan midt emot bladens. Blom- 

 kronan är violett (stundom hvit eller köttröd), med glänsande-svartblå 

 pip och 10 gröna, bredt-hvitkantade, glänsande rutor kring svalget; 

 ståndarknapparne äro gula. Bären äro glänsande-skarlakansröda, smalt- 

 äggrunda. 



Växer på fuktig mark, såsom vid stränder, helst buskbeväxta, 

 bland klippor och stenar, i häckar och vid gärdesgårdar, i södra och 

 medlersta Sverige till Medelpad. Blommar i Juli, Aug. ; mognar i Sept. 

 och sednare. — Utbr. genom hela Europa utom det allra nordligaste; 

 i Caucasien, Algerien. — Är vanligen glatt eller kort- och tilltryckt- 

 hårig upptill på grenarne men stundom (särdeles på sandiga ställen) 

 starkt luden. 



Besksötans grenar och stjelkar (helst de unga) smaka först beska 

 och sedan söta, hvadan benämningen Besksöta och Dulcamara. De 

 (Stipites Dulcamarae Pliarm.) samlas bäst under den tid då växten sak- 

 nar blad och nyttjas — mest som thé eller dekokt — , såsom utmärkt 

 blodrenande, mot gikt, benvärk och -sär, gulsot, skörbjugg, utslag, skabb, 

 rosartade svullnader m. m. På landet utgöra stjelkarne ett teraligen 

 allmänt husmedel (o: Vestg. Matled sq vistar). De äro sega och kunna 

 användas till korgar och mindre tunnbindarearbeten. Bladen lära vara 

 något giftiga; bären (o: Ormbär, Trollbär, Galnebär, Hålbär) 

 mera, så att de laxera och orsaka kräkning. Hela växten har en nå- 

 got vämjelig lukt. 



De gamle botanisterna (DoDONaeus) kallade växten Dulcamara (herba), 

 hvadan dess artnamn. Den är tecknad redan i Til-Landz' Icones (o: 

 Solanum lignosum). Benämningen Qvesved tyder (enligt Dybeck) pä 

 växtens nytta i febrar o. d. (isl qveisa =- feber, kolik). I sydligaste 

 Sverige heter den Bosört. Besksötan tillhör de i kallare länder säll- 

 synta slingrande eller reviga buskväxterna, och den pryder såväl med 

 sina vackra blad och blommor som, om hösten, med sina röda bär, 

 vackrast om den, såsom stundom kan hända, råkat gro på någon mur- 

 ken trädstara eller stubbe och på denna hänger sina kransar. 



