162 



Ordet Elatine lärer, enligt Wahlenberg, vara nästan detsamma 

 som Helxine och betyda ett litet (vanslägtadt) Bokhvete (med hänsyn 

 till bladens likhet). 



6. Terouica L. 



Blomkronan vanligen hjullik, hos några (*) trattlikt-hjullik, med 

 oregelbundet-4-deladt bräm; den nedre fliken vanligen mindre och den 

 öfre större (bredare) än de andra. Ståndarne 2. Fröhuset m. e. m. 

 plattadt frän sidorna (mellanväggen smal), 2-skaligt, med skalen vanli- 

 gen vidväxta midtpelaren. — Orter med motsatta eller kransvisa blad 

 (åtminstone de nedre), och vanligen blå, mera sällan röd- eller hvit- 

 aktiga, teraligen små blommor. 



Några ha trott att namnet Veronica kunde antyda de goda läke- 

 egenskaper, som förr tillades en och annan af dessa växter : vere unica 

 (bland örter), smdr. Veronica. Med hänsyn till detta prisande, detta 

 beröm, har förf. för alla samslägtingarna, i brist på bättre, vågat be- 

 nämningen Prisor. 



* Mångåriga, med talrika blommor i långa, uppräta toppax eller 

 axlika toppklasar. Blomkronan kort-trattlik (pipen temligen lång). Frö- 

 huset nästan klotrundt. Fröen platta eller linslika. (Acrostachyse Fr.) 



1. Spetsprisan 



(Veronica longifolia L.) 

 är omkring alnshög, upprat, nästan glatt, och har vanligen trekretsiga 

 (eller motsatta), spetsadt-lansettlika eller -jemnbreda, hvasst- och ojemnt 

 (nästan dubbelt) sågade blad med bredare, tvär eller något hjertlik bas, 

 och icke sällan qvarterslånga eller längre, blå blomax. 



Växer på fuktig gräsmark, vid berg och bland stenar, ymnig 

 längs Norrbottens elfvar, sällsyntare i Jemtland och mycket spridd ned 

 till Småland på östra sidan och Skåne på vestra. — Utbr. genom norra, 

 medlersta och östra Europa, samt i Siberien. 



Blommar i Juli, Aug. Svartnar gerna vid torkning. Bladen om- 

 vexla med rundad eller tvär och något hjertlik bas, större och mindre 

 tänder och längre eller kortare spets; till den sistnämnde var. lärer 

 V, media Schrad. (V. arguta Sw.), som har korta bladtänder, höra. 



Linné kände denna art (inom Sverige) nästan endast från Vester- 

 götland (genom And. Boström). 



* Strandprisan (Veronica maritima L.) liörer egentligen till Spetsprisan såsom 

 en mindre, på kustklimatet beroende var. Den har liurdare, upptill hvitaktigt-småhårig 

 stjelk, smalare, något håriga, vanligen (fem-) fyr- eller trekretsiga blad och växer mest 

 på klippor eller stenrösen och andra torra, öppna ställen, vid östra kusten (från Torneå 

 till Östergötland). 



