164 



Växer i bäckar och diken, vid källor o. d. (utom i Lappland), 

 i vattnet (helst källvatten, som icke eller obetydligt tillfryser) mera upp- 

 rat, utom detsamma mindre. — Blommar hela sommaren; mognar i 

 Aug. — Varierar större och mindre. — Utbr. genom nästan hela Eu- 

 ropa, samt i Siberien, Caucasien, Mindre Asien, norra Indien (Kabul, 

 Himalaia), Abyssinien och Algerien; på Canariöarne. 



Färska örten smakar vattenaktig och något besk. Der den hål- 

 ler sig grön under snön, och om våren, kan den (med andra växter) 

 nyttjas som sallat. Den räknas till blodrenande medel. Växten har se- 

 dan gammalt på apoteken kallats Beccabunga, hvadan artnamnet. 



4. VatteDprisan 



(Veronica Anagallis L.) 

 är upprat, blekgrön, vanligen ettårig, men blir vid starkare källsprång 

 icke sällan, genom den nederst rotslående stjelken, mera varaktig. Bla- 

 den äro lansettlika eller äggrundt-lansettlika, spetsiga, till stor del med 

 något omslutande bas, glest- och grundt-sågade (stundom helbräddade). 

 Blomklasarna äro mest motsatta, rakt-uppstående; blommorna blekblå, 

 hvitaktiga, med rödaktiga strimmor. Fröhusen äro kretsrunda, mycket 

 grundt urnupna. 



Växer på stränder och annan våt mark, vid källor och i diken, 

 sällskaplig, men nästan endast i södra och raedlersta Sverige. Blom- 

 mar i Juni, Juli. — Omvexlar större och mindre. På mycket våta 

 ställen blir stjelken fots- eller alnshög och uppsvälld, på torrare smal 

 och kort. 



Utbr. genom nästan hela Europa, samt i norra och medlersta 

 Asien till China, Kamtschatka och Japan; i Ostindieu, Orienten, norra 

 Afrika, norra Amerika; på Canariöarne och (inkoml.?) på Cap. — Vid 

 Messina på Sicilien samlade förf. den blommande d. 10 April. 



Också Vattenprisans späda blad kunna brukas till sallat och grön- 

 kål. De gamle botanisterna (Bauhinus) kallade örten Anagallis (aqua- 

 tica major etc), hvadan artnamnet. 



*** Mångåriga, med blomklasar ur bladvecken. Fröhuset mycket 

 platt. Fröen platta. (Pleurobotryse planocarpse.) 



5. Dyprisan 



(Veronica scutellata L.) 



är vanligen omkring fotshög, men späd och slankig, nedtill merendels 

 grenig, och har jemnbreda eller jemnbredt-lansettlika, spetsiga, nedvändt- 

 småtandade eller helbräddade, nästan hopväxta blad och vanligen vexel- 



