180 



2. ÅkerskepliDgen 



(Melampyrum arvense L,) 



är vanligen fotshög och grenig, med stadig stjelk, spetsadt-lansettlika 

 blad och äggrundt lansettlika, parklufna, röd- (slutligen grön-)aktiga 

 skärmblad. Blomaxet är temligen tätt, 2 — 4 tum långt; blomkronan 

 8 — 9 linier lång, röd, vid svalget något gul (och pä underläppen något 

 hvit). Fröhuset trubbigt, icke mycket snedt. Fröen likna mycket 

 hvetekorn (o: Kråk-, Korp- eller Pukhvete). 



Växer på åkrar, särdeles råg- (icke sällan ett besvärligt ogräs) 

 och gärden i södra och medlersta Sverige. Blommar i Juli. Linné 

 anmärkte den (1741) på Gotland och Oland (allm.) och såg den också 

 "växa allmän med sina härliga ax, bland säden på Skåne slätt" (L. i 

 Vet. Ak. handl. 1741). — Utbr. genom Europa undant. det nordligaste 

 och Skottland, Irland, Portugal, Italiens öar, Grekland; i Caucasien. 



Då Akerskeplingens frön komma bland säden, blir det bröd den- 

 samma lemnar, blåaktigt och beskt. Svinet äter dem gerna. — Redan 

 BiviNUS (1690) kallar örten Melampyrum arvense. 



3. Landskeplingen 



(Melampyrum nemorosum L.) 

 är vanligen öfver fotshög (stundom 3 qvarter) och långt-grenig, med 

 omkring qvarterslånga, glesa (isynnerhet nedtill) blomax med mörkblå 

 skärmblad och gula blommor (o: Natt och Dag, Landssoldat). 

 Bladen äro temligen smalt äggrundt-lansettlika. Skärmbladen äggrunda 

 med pillikt-hjertlik bas (nästan spjutlikt-triangellika), spetsade, hvasst 

 landade, violettblå (sällan hvitaktiga), men de nedersta vanligen liknande 

 de andra bladen (= de nedersta blommorna i bladvecken). Blommorna 

 äro vända åt en sida, 8 — 10 linier långa, höggula. Fodret är långt- 

 och något krusigt täthårigt. — Genom sin blomställning utgör denna 

 art en mellanlänk mellan slägtets båda grupper. 



Växer i lundar och på buskiga ängar i södra och medlersta Sve- 

 rige, särdeles i de östra landskaperna (utom på Gotland). Blommar 

 bäst i Juni, Juli. — Utbr. genom Europa undant. det allra nordligaste 

 och Brittiska öarne, Portugal och Spanien, Italiens öar, Grekland och 

 Turkiet; i Caucasien. 



Örten ökar mjölken hos kor och gör den smörrikare. Hästar 

 tycka också om den. Linné var mycket intagen i denna växt, som, 

 säger han (Flora suec), med blommornas guld och skärmkronans violett- 

 blå så smyckar våra lundar att man tycker sig träda in i sjelfva Flo- 

 ras eller Auroras slott. 



