183 



rottrådarne, hvilka låda tätt vid trädrötterna. Dessa knölar bildas mest 

 nära rottrådarnes spetsar, ensamma eller 2 — 3 tillhopa. Fråu deras 

 undre yta skjuter ett bägarlikt utskott genom moderträdets rotbark in i 

 splinten; genom denna och knölarna ledes näringen till rottrådarne och 

 sedan vidare. Sådana knölar bildas troligen nya hvart år. 



Somliga gamle botanister (KiviNUs) kallade växten Squamaria (nem- 

 ligen herba : Fjällört), hvadan artnamnet; andra benämnde den Dentaria, 

 och som sådan upptages den i Frankenii Speculum (1659). — Också 

 Eudbeckarne anmärkte densamma och tecknade den i sina Campi Elysii 

 II såsom Orobanche — Funboensis (Funbo vid Upsala). 



15. Orobanche L. 



Blomfodret (hos våra) 2-bladigt, med 2-flikiga blad. Blomkronans 

 öfre läpp bredt-kupig, starkt urnupen och mindre än den o-flikiga 

 underläppen. Fröhuset bristande endast på sidan; fröfästena smala 

 (dubbla). Fröen filspånlika, mycket små och talrika. 



1. Snyltroten 



(Oro!)anche major L ). 



En fots- eller nära alnshög, bladlös och blekbrun, enkel ört, som 

 växer på Väddklintens rötter, vid hvilka den under sin utveckling bil- 

 dar en knöl, som sedan utgör stängelns bas. Stängeln är upprat, tjock 

 men lös (nästan svampig), besatt med talrika, tunna fjäll, och slutar i 

 ett tätt, 6 — 10 turas blomax. Bloraskärmarne äro (nästan tumslånga) 

 nära lika långa som blommorna, hvilka äro violett-brunaktiga. Foder- 

 bladen äro hopväxta på utsidan (framåt). Kronan är klocklikt-rörlik; 

 pipen är något krökt utåt (nedåt), nästan trind, temligen lång; läp- 

 parne äro krusigt-naggade. Märket har två stora, gula knölar. 



Snyltroten växer på gärden och åkerrenar (helst grusiga) i Skåne, 

 sällsynt. Blommar i Juli, Aug. — J. Leche upptäckte densamma vid 

 Rå, I mil nära Helsingborg, och intog den i sina Primitier (1744). 

 Wahlenberg anmärkte den (1822) på ett par andra ställen och skil- 

 drade den både med ord och bild i Svensk Botanik IX. Jfr Fries' 

 utförliga beskrifning i Mänt. HT. — Utom Sverige växer den i Dan- 

 mark, England, Belgien, Frankrike, Schweiz, norra Tyskland, medlersta 

 och södra Eyssland. 



Linné ansåg (Flora suec.) denna växt vara det "Skierffrö", som i 

 allmänna lagen (Byggn.-balk. VIII: 4) förbjudes att så på andras åker, 

 ehuru — säger han — man knappt torde behöfva frukta dess gro- 

 ning ("apud nos vix ao ne vix gerrainaret rarissiraa planta"). Med 

 detta Skärffrö lärer dock menas Penninggräset (Thlaspi arvense). 



