185 



långa, dubbelt- eller tredubbelt-borstlikt-pardelade, talrikt-blåsbärande blad, 

 och vanligen 8 till 10 tum hög, brun, onakring 6-blommig stängel. 

 Blåsorna äro stora som hampfrön, snedt-äggrunda, i spetsen intryckta 

 och besatta med två temligen långa hårknippen. Blommorna äro nära 

 tumsbreda, mörkgula, med brandgult-strimmig gom och rödbrun, kägellik 

 sporre; deras skaft kröka sig slutligen nedåt. Fröhusen stora som ärter. 



Växer i stillastående, helst dyiga vatten, såsom insjöar, träsk och 

 diken, och blommar i Juli, Aug. — Utbr. genom nästan hela Europa, 

 samt i Siberien, Algerien och norra Amerika. 



Denna den vanligaste är också den storblommigaste bland våra 

 Utricularia-arter, så att den med sina höggula, tecknade, ovanligt byggda 

 blommor (icke olika vissa Calceolariers) kan göra sig bemärkt t. o. m. 

 der, hvarest Neckrosen utbreder sin hvita krona och Vattennävan gun- 

 gar sina rosenröda blomax. Blommorna vara helt kort. 



* U. neglecta Lehm. liknar dea vanliga, men är något mindre och har till- 

 tryckt kronsporre. (Småland, Vermland). Först anmärkt af Fries i vestra Småland, 

 Fylleå (Mantissa III). 



2. Mellan-Blåsörten 



(Utricularia intermedia Hayn) 

 är nästan dubbelt mindre än den vanliga och har klynnedeldt-trede- 

 lade blad med platta, smalt-jemnbreda eller syllika flikar, blåsorna på 

 egna, bladlösa grenar och trådlik, rent grön, omkring 4-blommig stän- 

 gel. Blommorna äro klart gula, på uppräta skaft; kronsporren är syllik; 

 underläppen nästan plan. Fröhusen äro stora som pepparkorn. 



"Växer mest i kallare och djupare kärrvatten. Blommar i Juli, 

 Aug. — Utbr. genom norra, medlersta och östra Europa, samt i vestra 

 Siberien, norra Amerika. 



Eedan Linné anmärkte denna art under sin lappska resa, men 

 ansåg den endast såsom en U. vulgaris minor. Först Wahlenberg 

 (Flora lapponica 1812) upptog den såsom egen art bland svenska 

 växter. 



* U. ochroleuca R. Htn är mycket spädare än föreg. art och har blåsorna både 

 på bladen och pä egna grenar, rödbrun blomstängel och blekgula blommor med kägel- 

 lik, trubbig sporre. Växer sällsynt i Helsingland, Nerike, Vermland, Småland, o. a. R. 

 Haetman upptäckte arten i södra Helsingland 1856 och beskref den i Botan. Notiser 

 för är 1857, jemte våra andra Utricularier, om hvilka han der också meddelar intres- 

 santa anmärkningar. 



3. Lilla Blåsörten 



(Utricularia minor L.) 



är mycket mindre än de andra och har hårsmalt-klynnedeldt-tredelade 

 blad och nästan borstsmal, 3 — 5 tum hög, vanligen 3-blommig stängel. 



