186 



Blommorna äro 2 — 3 linier långa, blekgula och strimmiga, med öppet 

 svalg och vidväxt (mycket kort) sporre; deras skaft slutligen krökta 

 nedåt. Fröhusen små som senapskorn. 



Växer i skogskärr och diken (mindre allmän) och blommar i Juli. 

 — Utbr. genom norra och medlersta Europa, samt i Italien, södra 

 Ryssland, vestra Siberien o. a. 



Linné anmärkte först denna art i Dalarne ("in fossis Dalecarliae"), 

 som är enda växtstället i Flora suecica ed. I, der han också på den- 

 samma meddelar en närmare (den första egentligt botaniska) beskrifning. 



* U. Bremii Heer, som mycket liknar föreg., men har ännu mindre blommmor, 

 yäxer, sällsynt, i Småland (samt på ett och annat ställe i Vermland och Ångermanland). 



2, Piiiguieula L. 



(Fetört-slägtet.) 



Blorafodret 2-läppigt, med 3-klufven öfver- och 2-klufven under- 

 läpp. Blomkronans svalg öppet; underläppen 3-, öfverläppen 2-klufven. 

 Ståndarue uppkrökta (nästan parallela), knapparna fria. Fröhuset två- 

 skaligt, bristande till omkring midten. 



Fetörterna äro mångåriga, m. e. m. beklädda med mjuka och 

 genomskinliga, en klibbig vätska utsöndrande körtlar. Deras rot är 

 tradig; bladen helbräddade med invikta kanter och bildande en utbredd, 

 till marken tryckt krets (rosett) vid roten; blommorna äro lutande (nä- 

 stan omvända), ensamma på smala, uppräta stänglar från bladrosettens 

 midt. Genom sin klibbiga körtelbeklädnad kännas bladen liksom be- 

 strukna med fett, hvadan namnet Fetörter. På nämnde beklädnad 

 beror ock dessa växters egenskap att ysta och bevara mjölk och med 

 hänsyn till hvilken de kallas Tätörter, Tätgräs. Detta gäller dock 

 icke om den tredje arten (Håriga Fetörten). 



1. Vanliga Fetörten 



(Pinguicula vulgaris L.) 

 har 3 till 4 tums eller högre, svagt småhåriga stänglar, nästan ägg- 

 rundt-elliptiska (eller tunglika), något köttiga, gulaktigt blekgröna blad 

 och syllikt-kägellik, vanligen rak kronsporre. Blomkronan är blå med 

 gråludet, nästan uppblåst svalg; stundom (enligt Linnés iakttagelser i 

 Lappland och Cand. O. Nordstedts på Billingen) violett och hvitläppig. 

 Växer på fuktig ängsmark, helst i bergstrakter, och blommar i 

 Juni, Juli. Varierar stundom (Lappland, Gotland) med hårigare stäng- 

 lar och mindre blommor. — Utbr. genom Europa (undant. bl. a. Si- 

 cilien, Grekland, södra Ryssland), samt i Siberien och det nordligare 

 Amerika. 



