187 



Fetörtens blad bilda gulaktiga, på den mossiga kärrmarken platt ut- 

 bredda rosetter. De äro byggda af glesa, stora celler och erhålla snart 

 den glänsande, liksom feta eller oljiga yta, som gör dem lika ogenom- 

 trängliga för vatten, som vattenfoglarnes fjäderklädnad. Under knopp- 

 tillståndet äro deras kanter inrullade uppåt. — Den segt-slemmiga vätska, 

 som bladens körtlar utsöndra, gör spenvarm mjölk seg och, då den löp- 

 nar, nästan utan sur vassla, men med mindre grädde (o: Norrl. tät- 

 mjölk). Härtill läggas bladen på silen eller ingnidas på bunkens bot- 

 ten. Mjölkbunken lemnas sedan i svalt rum några dagar, och kan se- 

 dan ett skedblad af denna mjölk nyttjas på samma sätt o. s. v. gan- 

 ska länge (" — lac compactum hyperboreorum, cujus vis multiplicativa, 

 ferraenti instar, infinita est" : Linné). 



Örten antyder kall jordmon och tros vara skadlig för får. Saften 

 skall döda ohyra. — Bland växtens gamla (numera obrukliga) namn är, 

 enligt Dybeck, Hår gul a, som utvisar densammas användning såsom 

 hårmedel, neraligen för att åstadkomma det fordom i norden så be- 

 prisade gula håret. — Eedan Clusii Historia (1601) upptager örten. 



* P. alpina L. har glatt stängel, bredare, hvit (torr något rödaktig) krona med 

 gult svalg (gulfläckig underläpp) och kortare, bredare, krökt sporre. Växer på Lapp- 

 lands fjellar och på Golland. Redan O. Rudbkck d. y. anmärkte och lät måla arten 

 under sin lappska resa (1695). Den har troligen samma egenskaper och användbarhet 

 som den vanliga (Whlnb.). 



2. Håriga Fetörten 



(Pinguicula villosa L.) 

 är mycket mindre än de båda andra arterna och har små och tunna, 

 m. e. m. rundade, skäliga blad, hvilka icke äro feta som hos de båda 

 andra, men deremot håriga i kanterna, isynnerhet nedtill. Stängeln är 

 borstsraal, endast 1| — 2 tum hög, men särdeles körtelhårig. Fodret är 

 också hårigt. Kronan ar violett med mörkt blåstrimmigt bräm och två 

 gula, mörkprickiga ögon på underläppen; sporren vänd bakåt, smalt- 

 kägellik, nästan nållik, längre än brämet, hvars flikar äro bredt urnupna. 

 Fröhuset är bredt bägarlikt omvändt-hjertlikt. 



Växer i skogskärr, på Hvit- och Rödmossa (Sphagnum), i Lapp- 

 land och (sälls.) Norrland. F. ö. endast i Norge, ryska Lappland 

 (Kola), nordvestra och arktiska Amerika. Tillhör den subalpina regio- 

 nen. — O Rtjdbeck d. y. upptäckte och lät måla denna högst märk- 

 liga art under sin lappska resa (1695) samt upptog den i sin Index. 

 Linné såg den blott en gång (i Jockmocks socken) och omtalar den 

 helt kort i sin Flora Lapponica. Enligt Hartman är hans figur kopie- 

 rad efter Rudbecks målning med tillsatt fruktstängel. Wahlenberg be- 

 skrifver växten närmare i Fl. Lapponica. 



