190 



1. Trädgardsvivan 



(Primula elatior Jacq.) 

 har vanligen öfver qvartershög stängel, äggrunda eller nästan elliptiska, 

 vågigt naggtandade, skrynkliga, småludna blad (basen icke sällan något 

 hjertlik). Blommorna äro något uppräta och sakna lukt. Kronan är 

 svafvelgul, fatlik med något skäligt bräm, bredare än hos Gulvivan. 



Växer i ek- och bokskogar i Skåne, sälls. (Öfvedskloster uppt. 

 D. Leche enligt L.). Blommar i April, Maj. — Odlas mycket (med 

 dubbla och röda blommor) i trädgårdar till prydnad. — Utbr. nästan 

 endast genom medlersta och norra Europa (undant. det nordligaste och 

 Skottland, Irland) samt i vestra och södra Siberien. 



Innan skogens träd ännu utvecklat sina blad, kunna vårsolens 

 strålar obehindradt uppvärma marken och väcka de slumrande fröen och 

 knopparna, hvilka nu snart, under skogens hägn och skyddade mot slät- 

 tens kalla vindar, uppspira. Då utvecklar sig också den vackra Träd- 

 gardsvivan, som visserligen något liknar den vanliga, men lätt skiljes 

 genom sina mjuka blad och stora, klart svafvelgula blommor. Linné 

 ansåg den dock såsom endast en varietet af den vanliga Gulvivan ("var. 

 ^ elatior, constans, — temporis filia — "). 



* P. acaulis Jacq. med mycket kort eller ingen stängel och blekgul blomkrona 

 med platt, nära tumsbredt bräm, väser på ett par tre ställen i Skåne (Kullaberg). Uppt. 

 derstädes af Mag. Hildebrand 1828. 



2. Vanliga Gulvivan 



(Priraula veris L.) 

 har vid blomningen omkring qvartershög, sedan något högre, stängel 

 (eller stänglar) och tumsbreda, äggrunda eller elliptiska (icke sällan 

 något hjertlikt-), skrynkliga, under småludna, vågigt naggtandade blad, 

 ensidigt lutande blommor och trattlik, gul, kring svalget brandgul krona 

 med skåligt, knappt 5 linier bredt bräm (o: Oxläggor, Gullvivor). 

 Utblommad blir flocken upprat. Fröhusen äro inneslutna i det tillväxta, 

 nästan klocklika blomfodret och krönas länge med den vissnade, nu 

 omvändt-trattlika kronan. Blommorna (och rotstocken) äro svagt väl- 

 luktande. 



Växer på öppna, högländta ängar, ängsbackar och betesmarker till 

 Vesterbotten och Lappland, men sällsynt norr om Gestrikland. Blom- 

 mar i Maj, Juni ("från svalans ankomst till granens blomning"). — 

 Utbr. genom nästan hela Europa; i Caucasien, Siberien. 



Då, sedan snön bortgått, ängarne börja grönska på nytt, visar sig 

 Gullvivan, såsom ett säkert vårtecken, och utslår under de första vackra 

 vårdagarne sina mildt doftande blommor, hvilka liksom gamla bekanta 



