191 



helsa oss och förkunna att en vackrare årstid nalkas eller redan inträtt. 

 Redan om hösten har växtens i marken dolda stam (rotstock) bildat 

 sin toppknopp, och knappt är vintern förbi innan dennas späda, skrynk- 

 liga och i kanterna tillbakavikta blad utbreda sig på marken, utbil- 

 dande från sina veck nya rötter att stöda och nära den unga växten, 

 som snart blommar och mognar. Utblommad förlorar Gullvivan sig 

 snart bland gräset och de andra örterna, dess blad vissna och den 

 lemnar åt andra växter den plats den intog; den somnar för att åter 

 vakna nästa vår. 



Eoten (rotstocken) smakar anis och kan användas till att lägga på 

 dricka för att gifva det god smak. — Blommorna brukas att lägga 

 på bränvin och till ett slags vinberedning. — "Siuder man thesse blom- 

 ster i god ätikio och tager sedan i näsan, thet stillar tandevärk ad 

 miraculum" säger Palmbergs Örtekrantz. — De späda bladen kunna 

 nyttjas till sallat och grönkål om våren. — Gulvivan, denna "vårens 

 förstling" är, anmärker Dybeck, allmänt omtyckt bland allmogen för 

 sin täckhet och behagliga lukt. Intet svenskt blomster, säger han, 

 "ses oftare än detta i Maj och början af Juni månader pryda bond- 

 stugan, och såsom kyrkblomster (J. Marise Nyckelknippa, S:t Pers 

 nycklar) behåller det ännu — sedan många förkastats — sitt an- 

 seende. Blomman användes under medeltiden vid mjödberedning, och 

 ännu på några orter i julbuskan". Örten är tecknad redan i Til- 

 Landz' Icones och Bauhins Historia (1650) upptager den såsom Pri- 

 mula veris odorata etc. 



** Blommorna uppräta. Blomkronan röd eller blåaktig, med 

 trångt kronsvalg. Fodret trubbkantigt, trångt. Aleuritise. 



3. Blåvivan 



(Priraula farinosa L.) 



har qvarters-, stundom nära fotshög stängel (eller stänglar), små (tums- 

 långa och 3 — 4 linier breda), tunna, tung- eller nästan spadlika, nag- 

 gade, glatta, under vackert ådriga och vanligen hvitpudrade blad (o: 

 Blek. Mjölört, Skån. Melblomster), uppräta blommor och fatlik, i 

 början nästan rosenröd, sedan blåröd och blekt-blåaktig (lilas), stundom 

 hvit, omkring 5 linier bred krona. 



Växer på sidländta, magra ängar och betesmarker, till Helsing- 

 land; nordligare ganska sällsynt (Jemtland o. a.) liksom i vestra Sverige. 



Blommar i Maj, Juni (o: Majblomster i Ostergötl., Lärkblom- 

 ster och Svalblomster i Upland och Roslagen). Förekommer stun- 

 dom (såsom på Öland) utan eller nästan utan stängel. — Utbr. genom 



