195 

 1. Topplösan (Pr.) 



(Lysimachia thyrsiflora L.) 



är upprat, fots- eller nära alnshög, och har rak, alldeles enkel stjelk, 

 spetsadt-lansettlika blad med bred bas och små, icke sällan saifrangult 

 punkterade blommor, hvilka bilda täta och korta, nästan ellipsoidiska 

 klasar (o: spiror, thyrsi) på skaft ur de medlersta (och nedre) bladens 

 veck. Blomkronan är kortare än ståndarne och spiran. 



Växer i bäckar, kärr och på dyiga sjöstränder, isynnerhet i skogs- 

 och bergstrakter. Blommar i Juli, och har kortare blomningstid än 

 slägtets andra arter emedan blommorna utslå nästan på en gång. 



Utbr. genom norra, medlersta (undant. nästan hela Frankrike) och 

 östra Europa, samt i södra Siberien och det nordligare Amerika. 



Ar "singularis" med sina på upprat stjelk sidosittande blomklasar, 

 sin ända till basen delade blomkrona samt dess tänder och punkter (L.). 



b. Lysimachia Mnch. Blomkronan hjullik eller nästan hjul- 

 lik, bredt-5-delad, utan tänder. Ståndarne 5, kortare än 

 kronan; sträugarne vanligen något sammanväxta. Fröhuset 

 uppbristande; fröen talrika. 



2. Vanliga Lysingen 



(Lysimachia vulgaris L.) 

 är alnshög eller högre, upprat, och har nästan lansettlika och lansettlikt- 

 äggrunda blad, 2 — 4 (vanligen 3) i kretsen (något liknande vissa Pilars 

 : Videgräs), och temligen stora, glänsande guldgula blommor, hvilka 

 vanligen bilda en bladig, stor och prydlig toppvippa (o: G ullspir a). 

 Ståndarne äro olikstora och rörlikt-sammanväxta till omkring midten. 

 Blomkronan är nästan stjernlik. 



Växer på stränder och i kärr, helst bland buskar, och blommar i 

 Juli, Aug. — Utbr. genom nästan hela Europa (undant. Italiens öar, 

 Grekland), samt i Mindre Asien, Caucasien, Siberien. 



Bland de örter, som mest pryda stränder eller andra vattenkanter, 

 är Vanliga Lysingen en. Antingen den visar sig enstaka eller säll- 

 skapligt, utmärker den sig alltid med sin resliga växt och sina väl 

 ordnade knippen af guldgula, regelbundna blommor. Den sällskapar gerna 

 med Pilbuskar och Fackelblomster, med Floksörten och andra växter, 

 som älska fuktighet och svalka. Men denna ganska prydliga växt sak- 

 nar nästan all lukt och smak, eller andra märkligare egenskaper. En- 

 dast såsom färgväxt är den användbar. Roten färgar nemligen brunt 

 och örtståndet gult. 



