197 

 1. Rödarven 



(Anagallis arvensis L.). 

 En ettårig, vanligen 4 — 6 turas, alldeles glatt och temligen späd 

 ört med motsatta (stundom 3 i krets), m. e. ra. äggrunda, nästan 

 trenerviga, under mörkpunkterade blad och täcka, omkring 4 linier breda 

 blommor på långa, smala, slutligen nedåt krökta skaft. Blomkronan är 

 vanligen tegelröd, men stundom också (i Skåne) blå; den har kort- 

 körtelhåriga kanter. Fröhuset är knappt större än ett pepparkorn. 



Växer på torrare åkrar, gärden o. d. i södra (och medlersta) Sve- 

 rige, ymnigast i Skåne, på Öland och Gotland. Linné anmärkte den 

 först på sistnämnde ö (vid Martebo kyrka o. a.) enligt hans uppsats i 

 Vet. Ak. handl. 1741, med iaktt. att "bladen äro på undre sidan med 

 svarta punkter beströdda". — Utbr. genom hela Europa (undant. det 

 nordligaste) samt spridd i de andra verldsdelarne. — Eörf. samlade den 

 (blåbl.) på Malta, blommande d. 10 Febr. 



Blommar i Juni, Juli. — r Då vädret är vackert öppna sig blom- 

 morna kl. 8 f. m. och sluta sig strax på e. m., raen under våt och 

 kylig väderlek slutas de förr eller förbli slutna tills vädret blir bättre. 



Eödarven har fordom varit använd i åtskilliga sjukdomar (såsom 

 mjelt- och ögonsjuka, vattuskräck), men dess verksamhet är säkerligen 

 ringa. Enligt Plinius betraktades den icke sällan såsom en "herba 

 magica", hvilken skulle kunna utgöra skyddsmedel mot allehanda ondt. 



S. Centiinculus L. 



Blorafodret 4( — 5)-deladt. Kronan varaktig (vissnande), nästan 

 trattlik, kortare än fodret, 4( — 5)-klufven, med kort, nästan klotrundt- 

 bukig pip. Ståndarne 4 ( — 5), med glatta strängar. 



1. Knatarven 



(Centunculus minimus L). 



En liten och oansenlig (blommande endast tumshög, äldre ett par 

 tura), ettårig, glatt ört med vexelvisa, vanligen äggrunda, 1^ linie 

 långa blad och mycket små, hvita eller blekt-rosenröda blommor, hvilka 

 äro nästan utan skaft. Fröhuset är knappt större än ett senapskorn. 

 — Ar vanligen m. e. m. grenig, men förekommer också (Halland, 

 Oland) alldeles enkel (och nästan enblommig), med smalare, nästan 

 lansettlika, blad. 



Växer på sandiga åkrar och fuktiga sandmarker, isynnerhet nära 

 kusten, i södra och sydvestra Sverige, i Vermland och på Gotland. 



Blommar bäst i Maj och Juni. — Utbr. genom Europa undant. 

 det nordligaste och Spanien, södra Italien och dess öar, Grekland, Tur- 

 kiet; (i Siberien, Brasilien). — J. Leche upptäckte växten (som svensk) 



