202 



hvitaj hela axet slutligen (genom bloraskärraarne) mörkbrunt (o: Brun- 

 kämpar). Fröhuset är 2- eller 1-fröigt. 



Växer på torra ängar, åkerrenar och gräsiga backar, vid vägar 

 och dikeskanter, allmän utom i landets nordligaste delar. På bördigare 

 eller odlad mark blir växten icke sällan nära alnshög (o: P. altissima), 

 med breda blad och långt-äggrundt blomax, hvilket stundom blir bla- 

 digt och slår rot om det kommer på marken. 



Blommar i Maj och Juni; mognar i Juni och Juli. — Får ibland 

 (i södra Sverige) på mycket torr mark (såsom torra och öppna kalk- 

 klippor och sandåsar) kortare stängel och blir tätt-hvitullig nedtill vid 

 roten (o: P. dubia L. Flora suec. och Gotl.-resa); samt på hafsstränder, 

 här och der upp till Södermanland, smala (nästan jemnbreda) och långt 

 håriga blad. 



Utbr. genom hela Europa, i Algerien, Abyssinien, samt numera i 

 norra Amerika, på N. Holland o. a. 



Lansett-Grobladet är också en allmän växt, hvars långa och smala 

 blad och mörka, svartbruna blomax stå upp bland det ännu korta grä- 

 set och göra örten lätt bemärkt bland andra vårörter. Redan långt 

 innan blommorna utslå, ser man de långa märkena utsticka mellan de 

 svartaktiga blomskärmarna (då hos andra växter ståndarne vanligast visa 

 sig tidigare). Axets nedersta blommor öppna sig först och utskjuta, 

 på långa strängar, de hvitgula knapparna, hvilka stötvis sprida sitt 

 mjöl (pollen). Men då äro märkena i samma ax redan torra, vissnade, 

 och ståndarmjölet föres af^^vinden till andra blomax. — Liksom det 

 vanliga Grobladet, har också denna art något beskaktig och slemmig 

 smak och har använts nästan på samma sätt. Fröen hysa det mesta 

 slem bland svenska arter och kunna ganska väl brukas såsom eller i 

 stället för Semina Psyllii. Växten kan, tillsammans med Hvitklöver, 

 Raygräs och Pimpernell, sås till bete, särdeles för får, och sådden verk- 

 ställes helst på våren (Wahlb.). — Redan i Bauhins Historia (1650) 

 heter den Plantago lanceolata, I Vet. Ak. Handl. 1788 läsas Afzelii 

 anmärkningar om Plantago dubia L. 



4. Hafssntten 



(Plantago maritima L.) 

 är vanligen omkring qvarters- eller nära fotshög, med långt och smalt, 

 gulaktigt ax (ståndarknapparne gula). Fröhuset vanligen 2-fröigt. Bla- 

 den äro merendels m. e. m. ulliga kring basen, annars glatta, köttiga, 

 jemnbreda, rännlika, omkring 3 linier breda (och svagt 3-nerviga), men 

 variera än smalare, nästan trädlika och 1-nerviga (i södra Sverige); än 



