207 



svarta bär och dess blad rodna starkt eller bli stundom helt brokiga- 

 Bärknippet lossnar nu från grenen, sora nästa vår alstrar nya men 

 sterila grenar, under det de som i ålder äro dessa närmast, bli bördiga. 

 — I Dodongei Peraptades (1616) upptages busken såsom Virga sanguinea, 

 i Bauhins Pinax (1675) såsom Cornus feraina. 



2. Holteblomman 



(Cornus suecica L.) 

 är en mångårig ört med krypande rotstock, äldre omkring qvartershöga 

 och vanligen tvågreniga, annars kortare och nästan enkla stjelkar, ^ — | 

 tum breda blad och små, svartröda, nästan hvitknappade blommor, sam- 

 lade till mycket korta toppflockar inom stora, hvita, 4-bladiga svepen. 

 Svepebladen äro äggrunda, spetsiga, nerviga, omkring ^ tum långa. 

 Frukterna tätt gyttrade, nästan skarlakansröda, med hvitaktigt, vattigt 

 kött (Bohusl. Skrubbar, Jemtl. Smörbär, Vesterb. Svinbär); mellan- 

 väggen har ett stort hål (Whlnb.). 



Växer i fuktiga skogs- och buskmarker, på fuktigare skogsängar, 

 i bättre (särdeles i lös och genom trädstubbars multning bildad) jord, 

 allmän i norra Sverige till Vermland och Gestrikland (särdeles i Lapp- 

 land, Vesterbotten och Jemtland). Sydligare är den i allmänhet mera 

 spridd (dock ymnigare i Bohuslän, Halland — der redan Fuirén an- 

 märkte den vid Morup och Varberg — och vestra Småland) och på 

 östra sidan inskränkt till några ställen i Eoslagen, Södermanland, Öster- 

 götland och på Gotland. — F. ö. i Norge, Finland, norra och med- 

 lersta Ryssland, norra Tyskland, Danmark, England och Skottland, på 

 Island, i nordligaste Amerika och norra Asien. 



Blommar mest under Juni; mognar mot slutet på Juli och i 

 Aug. — I Vesterbotten är blomningstiden omkring slutet på Juni och 

 Linné "beundrade då högeligen huru denna växt med sina snöhvita 

 blomsvepen klädde de vidsträckta skogarne och lundarne till en behaglig 

 syn" (Fl. lapp.). 



Holteblommans "bär" äro (något äckligt) söta och vattiga; de bli 

 stundom hvita. Höns och andra foglar äta dem gerna (o: Norrl. Höns- 

 bär, Smal. Hönson), likaså barn (a gulosis pueris ingurgitantur : L.), 

 men äldre bry sig mindre derom "emedan de äro vattiga och söta och 

 karlar måste ha stadigare och skarpare saker" (L.). 



Denna i flera hänseenden utmärkta växt var väl icke obekant för 

 de äldre botanisterna (är t. ex. Bauhins Periclymenura humile), men 

 Linné lärde oss känna den närmare isynnerhet genom sin Flora lappo- 

 nica, der han (under namnet Cornus herbacea) skildrar växten mono- 

 grafiskt och meddelar åtskilliga anmärkningar om och teckning af den- 



