213 



1. TiiArsiE^:. 

 Frukteu lågryggad, bred, med trådlika åsar och bredt-hinnkantade 

 bi-åsar och oljeränder. 



1. liaserpitiuui L. 



Fodret 5-tandadt. Kronbladen omvändt-hjertlika. Frukten genom 

 de hinnkantade biåsarne 8-vingad. — Båda slagen svepen mångbladiga. 



1. Spenörten 



(Laserpitiuni latifoiiuni L.). 



En mångårig, nästan glatt, bläaktigt gröu, genom sina stora blad 

 och blomflockar ansenlig, omkring 2 alnars ört. Roten är hvitaktig, 

 stor och lång, icke sällan öfver tumstjock (o: Spenrot, Upl. Johan- 

 n is ro t); kring rothalsen sitta talrika trådlika lemniugar efter multnade 

 bladslidor. Bladen (åtm. de nedre) äro dubbelt- eller tredubbelt-3-fing- 

 radt-parbladiga, med snedt-hjertlika, 2 tum breda, uddsågade (stundom 

 inskurna) småblad; deras slidor uppblåsta. Svepebladen äro nästan 

 trådsmala. Blommorna hvita, flockarna icke sällan qvartersbreda. Frukt- 

 vingarne äro krusiga. 



Växer på torrare ängar och i lundar, helst vid berg, i södra och 

 medlersta Sverige, men nästan endast i den östliga delen. Blommar i 

 Juli, Aug. — Utbr. genom nästan hela Europa undant. det nordligaste 

 och Holland, Portugal, Italiens öar, Grekland och Turkiet. 



Spenörtens rot är något skarpt aromatisk, "värmande liksom An- 

 gelican", magstärkande, och har berömts i frossor o. d. 1 boskapsme- 

 dicin brukas den likväl (eller har brukats) mera. Kor äta örten be- 

 gärligt och den tros öka mjölken. — Eedan Rivinus kallade växten 

 Laserpitiura. 



2. ANGELICE^. 

 Frukten lågryggad, bred, utan biåsar, men med oljeränder; sido- 

 åsarne bredare, vingkantade, kanterna öppna (icke slutna till motsva- 

 rande). 



9. Anselica L. 



Fodret otydligt. Kronbladen spetsadt-ovala, inkrökta. Fruktens 

 ryggåsar tunnt- eller trådlikt kölade. — Flockarna nästan klotrunda, nä- 

 stan utan storsvepen, men med mångbladiga småsvepen. — Mång- eller 

 nästan tvååriga örter med dubbelt- eller tredubbelt-parbladiga, stora, 

 breda blad med mycket vida slidor. 



