214 



a. Archangelica Hfn. Frukten högt-kullrig (biconvex), med 

 nästan korkartadt, uppsvälldt skal, inom hvilket fröet ligger 

 löst, klädt med sin talrikt-oljerandiga hinna. 



1. ErkeeDgelörten 



(Angelica Archaiig-elica L. ^) 



har 1 — 1| ala hög, nedtill tu.mstjock, alldeles trind, striramig, grön och 

 glatt stjälk, alustora rotblad, nästan inskuret- (nästan dubbelt-) sågade, 

 under grågula småblad (slatbladet 3-flikigt) och 8 — 12 tum breda, gul- 

 gröna blomflockar. Frukterna äro nästan runda; åsarne nästan lika, 

 högt- och tunnt kölade. 



Växer på fuktiga och något skuggiga ställen i fjelltrakterna, helst 

 vid bäckar. 



Erkeengel-örten är till egenskaper kanske den märkligaste bland 

 nordens Umbellater. Den är i allmänhet sötaktigt mild och anislikt 

 aromatisk genom eterisk olja. Sötman är starkast i de unga stjelkarna. 

 Eoten har en angenäm, genomträngande-aroraatisk lukt; i början är den 

 också sötaktig, men blir sedan nästan brännande aromatisk och något 

 besk (hvilka egenskaper bero på eterisk olja, harts och extractiv-ämne). 

 Såsom sådan är den verksammast, utmärkt stimulerande, värmande, slem- 

 lösande m. m. och närmar sig i verksamhet till Radix Aristolochiae ser- 

 pentarise, Arnicae och Calami. — Lapparne, hvilka hafva egna namn 

 på växtens olika åldersstadier eller delar, äta begärligt de unga stjel- 

 karne, hvilka äro ganska saftiga och välsmakande och dertill antiscor- 

 butiska; torra roten tugga de mot krampkolik eller i brist på tobak. 

 Härom Wahlenberg (Sv. Bot.): "På lappska fjellen är Archangelican 

 för lapparne verkligen allt i allom af vegetabilisk föda. Såsom ett 

 vandrande herdefolk lefva de väl icke af vegetabilier, men de behöfva 

 dock sina kryddor för att bryta den beständiga köttmaten. Härtill 

 tjenar isynnerhet denna Angelica både färsk blandad i maten och så- 

 som conserva i mjölk. Under sommaren äro dess unga stjelkar den 

 förträffligaste desert, som mest njutes under vandringar. Afven resande, 

 som mer eller mindre närma sig till lapparnes lefnadssätt, finna dem 

 här ganska smakliga, sedan blott yttre barktrådarne blifvit afrifna". 

 Också lära goda och äkta Archangelica-stjelkar, insyltade i socker, icke 

 försmås, t. o. m. af läckermunnar. Linné säger likaledes (i Fl. lapp.) 

 att han icke tyckte illa om denna lappska läckerhet, såsom varande lin- 

 drigt besk och derjemte aromatisk, att den anslog både gom och mage, 

 sedan han hela tiden icke ätit någon salt mat och druckit endast ren- 

 mjölk och oblandadt vatten.. Men, tillägger han, jag vet icke om växten 

 i våra trädgårdar är beskare och skarpare, eller om min smak var annor- 



