217 



samlingar, hvilka, upphöjda på nu raka skaft, erbjuda insekterna deu 

 ymniga honing, som deras många bloradiskar utsöndra. 



Den vanliga Engelörtens rot är vida svagare än Erkeengelörtens 

 och har en visserligen något kryddaktig men mindre behaglig smak. 

 Blad och stjelk äro smak- och luktlösa; kor, svin och stundom hästar 

 äta dem. "Fröen" äro skarpare. Liksom föreg. art gifver också denna 

 björnen näring, och bien besöka gerna blommorna, med hvilka man kan 

 sätta en vacker och varaktig gul färg på ylle. 



Vanliga Engelörten kallas i Vesterbotten Björnstut, i Jemtland 

 Myrstut, i Dalarne Björnloka, i Småland Tiuton, i Vestergöt- 

 land Strätta. Eedan DoDONaeus benämnde (1616) växten Angelica 

 silvestris, i motsats till den såsom raedicinal-växt odlade A. sativa. Den 

 är tecknad i Til-Landz' Icones. 



Namnet Angelica, Engelört (angelus = engel) uppkom under me- 

 deltiden, likasom benämningen Helgeands-rot (Radix S. Spiritus), med 

 hänsyn till isynnerhet rotens utmärkta medicinska egenskaper. 



* Libstickan (Levisticum officiuale K.; Ligusticum Levisticum L.) är 1 — 2 al- 

 nar hög, har parbladiga blad, gula blommor och luktar illa. Förv. här och der i täp- 

 por o. a. 



3. Selinum L. (Htn). 



Fodret otydligt. Kronbladen utan klo, nästan uppräta, omvändt- 

 hjertlika, deu invikta delen kort-jemnbred med tvärt-urrandad spets. 

 Fruktåsarne alla hinnkantade. — Storsvepena flyktiga. Småsvepena 

 raångbladiga. Bladen dubbelt eller tredubbelt parbladiga, med smala 

 småblad. 



1. Selinörten eiier Kruffröet 



(Selinum Carvifolia L.) 



är mångårig och har vanligen nära alnshög, rak och stadig, fårad och 

 hinnkantig stjelk, nästan slidlösa blad, hvitaktigt uddspetsiga, korta små- 

 blad, endast omkring trebladiga storsvepen, nästan glatta flockstrålar 

 och hvita blommor. 



Växer på något skuggiga eller fuktiga ängar samt steniga strän- 

 der, i södra och medlersta Sverige. Utomdess nästan endast i medler- 

 sta och östra Europa. 



Blommar frän medl. Juli till medl. eller slut. Aug., då den bör- 

 jar mogna. 



Eoten sprider en skarpt-aromatisk lukt. 



Linné uppställde och beskref först denna art i andra upplagan 

 af sina Species (1762) och belyste den vidare i sin Mantissa altera, 



