220 



Växer på bördigare ängar i Halland, vestra Småland (t. ex. Fem- 

 sjö, särdeles nära byar : Fr.); Bohuslän, Dalaland, Vermland (men endast 

 pä spridda trakter eller ställen), samt "i gräsrika dalar" vid Transtrand 

 i Dalarne här och der. Utomdess mångenstädes i Europa (Schweiz, 

 Österrike, Tyskland, Skottland, Belgien och Frankrike, norra och med- 

 lersta Italien, Ungern, Siebenbiirgen, Croatien, södra Eyssland) — samt 

 i nordligaste Amerika; på Island. 



Blommar i Juli. 



Eoten är utvändigt grå, inuti hvit, köttig, och hyser färsk en 

 mycket skarp (enligt Fries gul) saft (o: Mast er ro t). Den har stark 

 lukt (märkbarast då örten krossas) och stickande-aromatisk, ehuru icke 

 behaglig smak. Sedan långt tillbaka har den ägt ett visst anseende 

 för verksamhet mot njursten och stranguri (kokad till dekokt); vidare, 

 såsom pulver, mot envis frossa eller mot mask hos barn; också tuggad 

 såsom ett värmande magmedel, mot kolik. Det är således icke under- 

 ligt att den upptages i Pharmakopén (o: Eadix Imperatorise). All- 

 männare användes den likväl i boskaps-medicinen. — Växten planteras 

 mycket lätt med rotstycken, 



Mästerörten heter hos DoDONreus (1616) Ostruthium, hvilken be- 

 nämning Linné bibehöll som artnamn. Bauhinus kallade den (1671) 

 Imperatoria major. Då Linné utgaf sin Flora suecica hade han endast 

 genom biskop Kalsenius hört omtalas att den växte i Dalarne vid Lima. 



6. ]IeK*aeleuiii L. 



Fodret tandadt. Kronbladen omvändt-hjertlika, de yttre m. e. ra. 

 stråliga, tuklufna. Frukten alldeles platt, bredkantad; åsarne trådlika, 

 sidoåsarne mycket närmare kanten; oljeränderna korta, klubblika. — 

 Svepen temligen mångbladiga, storsvepena flyktiga. 



1. Björnflokan 



(Heracleuin sibiricum L.). 

 En bland våra största Umbellater (den blir icke sällan 2 alnar 

 eller mera). Roten är långt-tapplik, tuårig. Stjelken rak och stadig, 

 grenig, kantigt-fårad, utspärradt-sträfhårig. Bladen äro stora (icke säl- 

 lan fotslånga), sträfludna, 2 — 3-parigt parbladiga med flikiga eller in- 

 skurna småblad (o: Nerik. Björnramar). Blomflockarne omkring 3 

 tura breda; blommorna (nära lika) vanligen gröngula eller icke sällan 

 (o: H. suecicum Fr.) nästan hvita. Frukterna elliptiska (o-. Jemtl. 

 Harkummin). — Omvexlar med korta och breda och långa och 

 smala bladflikar (o: H. Sphondylium L. suec. och II. angustifolium L. 



