221 



mänt.); den sednarc upptages redan i Eudbecks Katalog, 1666 (c: Sphon- 

 dylium minus). 



Växer på ängar, betesmarker, åkerrenar och gräsiga ställen vid 

 berg, vägar oeh diken, i trädgårdar, ända upp till Vesterbotten, men i 

 norra Sverige blott delvis. F. ö. utbredd genom norra, medlersta och 

 östra Europa, samt i Siberien oeh Dahurien. 



Blommar hela sommaren, från slut. (eller medl.) Juni till Sept., 

 stundom t. o. m. till iui October; mognar under Aug. 



Bland våra vanligare Umbellater är Björnflokan en af de ansenliga- 

 ste. Också gör den sig strax bemärkt bland Kragblommor, Färgklint, 

 gräs och andra ängsväxter, mot hvilka den vackert bryter sig med sin 

 resliga stjelk, sina ljusgröna, stora och prydliga blad oeh sina rika 

 blomflockar. — Hela örten (p: Angerra. Qvesgräs) luktar starkt, nä- 

 stan som Libsticka. Hoten är skarpt besk, ehuru den hyser så mycket 

 sockerämne att bränvin kan beredas deraf. Stjelkarue äro också rika 

 på slemsocker och kunna ätas skalade; de lära ock, liksom roten, lemna 

 ett ganska godt bränvin. Men oskalade äro de (färska) skarpa. Det 

 mjöllika socker, som vid torkning bildar sig på de skurna och skalade 

 stjelkarue och bladskaften, lärer i Siberien användas till ett slags mycket 

 rusande mjöd, hvilket ock lär kunna bryggas på stjelkarue. Tatarerna 

 koka dem till mat. Färska bladen kunna nyttjas bland grönkål och 

 lära också vara en särdeles smaklig mat för kaniner. — Hoten har i 

 Skåne stundom använts mot rödsot (o: Täpperot). 



* Heracleum Sphou dy lium L. sp. (Fr.), som har alldeles hvita eller rödletta 

 blommor, större, mera straliga kantblommor och smalare frukter, väser i sydvestliga 

 Sverige (euligt Fries). 



9. Pastinaca L. 



Fodret otydligt. Kronbladen äggrunda (utan den breda, invikta 



spetsen rundade), inrullade (gula). Frukten alldeles platt, smalkantad; 



åsarne trådlika, sidoåsarne mycket närmare kanten; oljeränderua jemu- 

 smala, långa. — Inga svepen. 



1. Palsternackan 



(Pastinaca sativa L.). 



En tuårig, gulgrön ört. Stjelken är kantigt-fårad. Bladen äro 

 parbladiga, 2 — 4-pariga, med äggrunda eller smalare, naggsägade eller 

 inskurna småblad, uddbladet 3-flikigt. Frukterna äro elliptiska. 



Växer på torra ängar, vid åkrar och vägar i Skåne (allmän i 

 slättbygden) samt på Oland. Odlas dessutom allmänt såsom köksväxt 

 och förvildas lätt, så att man träffar den här och der nära städer och 



